„Ježiš Kristus je ten istý včera i dnes i naveky.“ [Žd 13:8]

OBEŽNÝ LIST Marec/Apríl 1992

Srdečne vás všetkých pozdravujem v drahom mene Pána Ježiša Krista Slovom z 2. Korinťanom 13 verše 11 až 13 [podľa nem. prekladu]:

„Ostatne, milí bratia, radujte sa! Nechajte sa napraviť, prijímajte napomenutie, buďte jednej mysle a zachovávajte pokoj a potom bude Bôh lásky a pokoja s vami.“

Zo všetkých lokálnych zborov Pánu i jeho apoštolovi spôsoboval najviac starostí zbor v Korinte. Žiadnemu inému zboru toľko nepísal, v žiadnych listoch nepreberal také vážne problémy a núdze. K tomu potom ešte prišli nezhody medzi bratmi, ktorí sa do služby dosadili sami a navzájom sa odporúčali. Pretože Pavlovi bolo zjavené tajomstvo tela Ježiša Krista, ležalo mu veľmi na srdci vidieť tento živý organizmus nerušene v činnosti. Jemu sa nejednalo o teóriu týchto vecí, ktoré boli preberané v hádkach, ale o uskutočnenie Božieho poslania Cirkvi.

Výzvu „nechajte sa napraviť” adresuje apoštol všetkým veriacim vo všetkých časoch. Kto by nás mal teda naprávať? Kto by mal byť naprávaný a akým spôsobom? Kto vôbec vidí nevyhnutnosť svojho napravenia? Nie sme snáď my všetci každého času pripravení naprávať iných, a ak je to potrebné, dokonca násilím? Ale ako to vyzerá s nami samými? Nestačí predsa, že sú napravovaní iní – my, ja a ty, sa musíme nechať napraviť a jeden druhému slúžiť v duchu pokory. Len tak môže byť dosiahnutá hlboko prenikajúca zmena. Tu nám nie je povedané, že máme naprávať iných, ale že sa máme nechať napraviť my.

„… prijímajte napomenutie!“, píše Boží muž veriacim. Nie sme snáď aj v tomto bode zajedno, totiž že sme veľmi rýchlo pripravení napomínať iných, ale beda, ak niekto napomína nás! Musíme si položiť otázku, či sme v Božích očiach vôbec považovaní za Cirkev Pánovu. Ak sa nenechávame naprávať a napomínať, tak nás Pán nemôže použiť. Až keď sa nám dostane pomoci, môžeme my sami pomôcť iným a ako spoluúdy pomáhať jeden druhému.

„… buďte jednej mysle (jedného zmýšľania)!“, znie ďalšia výzva. Ako je to však možné, ak má každý svoj vlastný spôsob zmýšľania a zotrváva v ňom? Je to možné len tam, kde môže do každého veriaceho a tým do Cirkvi vstúpiť zmýšľanie Ježiša Krista. Bohom vypôsobená jednota a spojenie každého jednotlivca s Pánom má za výsledok, že sú všetci jednej mysle s Pánom a navzájom a majú zmýšľanie Ježiša Krista.

„… a zachovávajte pokoj!“ S pomocou Božou je to možné, treba len chcieť. Človek obdržal vo všetkých veciach slobodnú vôľu k rozhodovaniu, ale musíme byť pripravení vložiť našu vôľu do vôle Božej. Pokiaľ to závisí od nás, smieme zachovávať pokoj. Komu sa to z milosti podarí, tomu Pán dá silu premeniť to, čo je od nás vyžadované, na skutok. S tým, čo tu preberáme, je priamo spojené zasľúbenie:

„… a potom bude Bôh lásky a pokoja s vami.“ My síce hovoríme, že Boh s nami je, ale spýtajme sa raz skutočne so všetkou vážnosťou, či je to skutočne tak. Môže o tom Svätý Duch zložiť svedectvo a skrze nás to potvrdiť? Pán zasľúbil, že s nami bude až do konca sveta a dal zasľúbenie znamení, ktoré budú doprevádzať tých, ktorí uverili. Ak sme splnili podmienku, ktorá stojí napísaná v prvej časti tohoto verša, tak Boh svoj sľub dodrží a z milosti bude s nami.

„Pozdravujte sa navzájom svätým bozkom.“ Tak je to prikázané tým, ktorí milujú Boha a bratov. Tam, kde je skrze Svätého Ducha do našich sŕdc vyliata láska, zjavuje sa bytosť/povaha Ježiša. Jeho cnosti a vlastnosti sa stanú pevnou súčasťou nášho nového života. Potom sme navzájom v láske Božej jeden s druhým spojení a môžeme sa ako bratia bozkať svätým bozkom. Potom sa medzi nami nenachádza nikto, kto by Pána alebo tých Jeho svojím bozkom zrádzal.

„Pozdravujú vás všetci svätí.“ [2Kor 13:12] To isté sa týka aj tohoto času. Všetci svätí zdravia všetkých svätých po celom svete. Skrze toho, ktorý je svätý a ktorý sa pre nich posvätil, sú jeden s druhým spojení a stali sa účastní Jeho svätosti. Pôvodné hebrejské slovo „posvätenie“ znamená „oddelenie“ a skrze toto oddelenie sme posvätení a učinení svätí. Boh nás pred založením sveta vyvolil, oddelil, vyvolal von a určil ku Svojmu najvyššiemu účelu. Plná spása a dokonalá záchrana prichádzajú od Pána. Nič sme k tomu nemohli pridať. Sme omilostení, Jeho svätí a milovaní.

„Milosť Pána Ježiša Krista a láska Božia a účastenstvo Svätého Ducha nech je so všetkými vami!“ Aký mocný výrok! Po tom, čo apoštol tak mnoho napomínal a karhal, končí pod vedením Ducha svoj list zboru takýmito slovami. Už dlhý čas sa tento posledný verš používa na konci bohoslužieb. Milosť je však len s tými, ktorí boli Bohom omilostení, podľa Slova Písma: „Komu som milostivý, tomu som milostivý a nad kým sa zmilujem, nad tým sa zmilujem.“ [2M 33:19, Rm 9:15] Božia láska je len s tými, ktorí boli Bohom skrze Ježiša Krista vymilovaní von. Obecenstvo Svätého Ducha môže byť skutočnosťou len tam, kde veriaci obdržali Svätého Ducha. Toto obecenstvo Svätého Ducha môže byť len medzi oddelenými, posvätenými a milovanými. Skutočné naplnenie Svätým Duchom je nevyhnutné, aby toto pravé obecenstvo nastalo.

Kto je naplnený Svätým Duchom?

Niekedy by sme si mali postaviť otázku, či stačí podávať o nejakej veci teoretické vyjadrenia, alebo či je nutné prežitie skutočne vlastniť. V ranom kresťanstve bolo spoločné to, že existovala jednota v otázke biblického vodného krstu aj biblického krstu v Duchu. Každá formulácia, ktorá nie je v súlade s pôvodnou skúsenosťou a výsledkom, musí byť odmietnutá. Existuje mnoho „teológov“ zvesti, ktorí chcú z pochopiteľných dôvodov obísť pravdu Božieho Slova len preto, že sami túto biblickú skúsenosť nemajú. Existujú teológovia Písma, ktorí už dlho úplne prehliadajú Božie Slovo, ak nezodpovedá ich koncepcii.

Keď je položená otázka o krste v Duchu alebo o prijatí Ducha Svätého, tak je biblická a má právo na biblickú odpoveď. Sú ľudia, ktorí sa odvolávajú na výrok brata Branhama bez toho, aby si uvedomili, že skutočná otázka, o ktorú ide, nebola položená ani zodpovedaná. Jej podstatou je: „Čo je znamením, že má človek Ducha Svätého?“ Odpoveď znie v zmysle: „Že verí Slovu hodiny – zvesti.“

Ak to nechceme prejsť len tak zľahka a povrchne, sme povinní zaoberať sa touto otázkou podrobnejšie. Rovnaká skúsenosť, akú mali veriaci v ranom kresťanstve, musí mať dnes rovnaký výsledok ako vtedy. Od prvého dňa Letníc sa prijatie Ducha Svätého opisuje ako skúsenosť s k tomu náležiacim pôsobením. Samozrejme, je mnoho ľudí, ktorí prijali pomazanie Svätým Duchom a zvesti neveria; rovnako sú aj takí, ktorí zvesti veria intelektuálne, rozumovo, bez toho, aby prijali krst Duchom. V deň Pánovho príchodu obstojí len ten, kto má Slovo aj Ducha.

Existujú takí, ktorí majú Slovo, a takí, ktorí majú Ducha, ako tvrdia. Oboch čaká rovnaké sklamanie. Potrebujeme zjavenie Slova a naplnenie Duchom, ktorý Slovo učiní živou realitou. Rozumové poznanie nestačí. Na základe listu Efežanom 1:13 sa zapečatenie Duchom deje po prijatí Slova pravdy. V 1. Korinťanom 12, verše 12 a 13, zreteľne stojí, že sme skrze Svätého Ducha ako údy pokrstení do jedného tela. Iná možnosť ako byť pričlenení do tela Ježiša Krista, neexistuje. Rôzne smery a náboženský zmätok v tomto čase predsa zreteľne ukazujú, že spojenie tela v Duchu ešte nenastalo. My všetci si musíme položiť otázku, či sme skutočne prežili biblické obrátenie, ku ktorému patrí aj krst Duchom, alebo či nasledujeme určitú vec len z nadšenia. V dňoch Ježiša sa stalo, že ho najprv nasledovali veľké zástupy ľudí. Raz volali: „Hosanna tomu, ktorý prichádza v mene Pánovom!“ A potom zasa kričali: „Preč s Ním, ukrižovať ho, ukrižovať ho!“ Tým, ktorí vec len doprevádzali, žiadne nadšenie nepomohlo a z mnohých tisícov zostalo len 120, ktorí boli vo vrchnej sále. Kto chce dosiahnuť cieľ, ktorý nám bol postavený pred oči, musí byť do Pánovho nasledovania povolaný Ním samým. Takí sa potom nachádzajú v jednomyseľnej modlitbe.

Byť vyučovaný Bohom

Aký veľký je rozdiel medzi ľudským zdôvodňovaním, ktoré dáva zmysel intelektu, a Božím poučením, ktoré sa prirodzenému človeku javí ako bláznovstvo! Tí, ktorí patria k Božej Cirkvi, budú v každom ohľade počúvať Božie poučovanie. Rozum vidí veci ľudsky, Duch ich vidí božsky a podľa toho ich zaraďuje. Vezmime si príklad Abraháma, Sáry a Hagar, o Izmaelovi a Izákovi.

Ľudsko-historické hľadisko nám dodnes ukazuje potomkov Izmaela a potomkov Izáka oddelene v ostrom protiklade. Pavol nehľadí na to, čo ľudsky leží pred očami. Neprednáša šikovne vymyslenú prednášku, ktorá by mohla zapôsobiť na intelekt vyššej triedy. Preniká do duchovnej sféry a ukazuje časť dejín spásy, nie históriu. V tom je veľký rozdiel.

V Galatským 4 sa apoštol zmieňuje o oboch synoch Abraháma, ako aj o Sáre a Hagar. Zdôrazňuje prorocký význam Hagar, ale len v súvislosti s izraelským národom: „Lebo je napísané, že Abrahám mal dvoch synov, jedného od dievky, otrokyne, a jedného od slobodnej, zákonitej ženy. Ale ten od dievky sa narodil podľa tela a ten zo slobodnej so zasľúbením, ktoré to veci sú alegóriou, obrazom, lebo to sú tie dve zmluvy, jedna z vrchu Sinai, rodiaca deti v rabstvo, a to je Hagar. Lebo Hagarou je vrch Sinai v Arábii a zodpovedá terajšiemu Jeruzalemu, lebo aj on slúži v rabstve so svojimi deťmi.“

Na okamih nás prekvapí, že apoštol nespája Hagar s islamským svetom, ale s Jeruzalemom, hoci sa spomína hora Sinaj v Arábii. Zdôrazňuje, že ustanovenie zákona pre Izrael, ktorý je v otroctve zákona, sa stalo na vrchu Sinaj. Na začiatku to bolo pre nich zjavené Slovo. Potom sa stali zajatcami tohto Slova a vytvorili z neho náboženstvo. Bola to božská zvesť, ktorú tu na zemi vydal sám Pán prostredníctvom Svojho služobníka a proroka Mojžiša z ohňa nad vrchom Sinaj. Zvestovanie najväčšej Božej zvesti nám nestačí, ak ona všetok Boží ľud nezjednotí a neprivedie ho do slobody Ducha. V judaizme nakoniec nezostalo nič iné ako mŕtva viera v literu a rozprávanie o tom, čo Boh vykonal dávno v minulosti.

Na druhej strane je vrchný Jeruzalem slobodný, a ten je našou matkou, lebo je napísané: „Ale ten vrchný Jeruzalem je slobodnou, ktorý je matkou všetkých nás. Lebo je napísané: Veseľ sa, neplodná, ty, ktorá nerodíš! Vykríkni a zvolaj, ktorá nepracuješ ku pôrodu! Lebo viacej bude mať detí opustená ako tá, ktorá má muža. Ale my, bratia, sme jako Izák, deťmi zasľúbenia. [Gal 4:28]

Ako deti zasľúbenia dostávame zasľúbené Slovo aj zasľúbeného Ducha. V Lukášovi 24:49 a v Skutkoch 1:4 je nám pred oči postavené Otcovo zasľúbenie. V 2. kapitole Skutkov apoštolov a neskôr vidíme praktický účinok tejto skúsenosti. Je to otázka života a smrti. Buď v nás Duch Svätý prebýva, aby tak mohli byť naše smrteľné telá premenené a obživené, alebo bol náš beh márny. Pretrváva obava, že tí, ktorí nie sú Božími deťmi s právom prvorodenstva, a teda nemajú nárok na uskutočnenie Otcovho zasľúbenia, by chceli prekĺznuť bez toho. Ak sme deťmi zasľúbenia ako Izák, ak je vrchný Jeruzalem našou matkou, tak obdržíme zasľúbenie samotné, ktoré je potrebné, aby sme to dosiahli. Možno to v tejto chvíli trochu bolí, ale pred Bohom je to čistá pravda. Len pravda Slova nás môže oslobodiť od našich vlastných omylov. Sme ochotní nechať sa napraviť? Sme ochotní odložiť všetky intelektuálne argumenty a nechať Božieho Ducha pôsobiť rovnakým spôsobom ako na začiatku?

Telesne splodený prišiel prvý

Hoci Abrahám dostal jasné zasľúbenie ohľadom Izáka, nechal sa ovplyvniť Sárou a splodil Izmaela podľa ľudskej vôle a „v dobrej viere“. Nebol to Boh, ale žena, ktorá stratila trpezlivosť. Pán to dopustil, pretože to má účel v spásnych dejinách novozákonnej Cirkvi. Syn splodený podľa tela predstavuje starého človeka, ktorý je v otroctve hriechu a zákona. Izák však predstavuje nového človeka, ktorý sa rodí v Bohom určenom čase podľa zasľúbenia. Tak to bolo vtedy a tak to bude aj teraz so semenom Abraháma. Deti splodené z ľudskej vôle majú teraz všetky vlastnosti Izmaela. V Božom kráľovstve existujú len spásne dejiny (udalosti), žiadna náhoda. Stará ľudská prirodzenosť sa prejavila ako nikdy predtým. Ale aj to je milosť. Napriek tomu zasľúbenie narodenia mužného syna platí. Celé stvorenie túži po zjavení Božích detí.

Syn splodený podľa vôle človeka prichádza ako prvý a tí, ktorí by chceli Bohu pomáhať, ho mylne považujú za zasľúbeného, ale Boh Svoj plán nemení. Stojí si za Svojím zasľúbením a splní ho bez meškania a mimo ľudského plánovania času. Božské semeno zjaveného Slova zasiate do duše vzíde k novému životu. Z Cirkvi povstane k životu víťazný zástup. Oni počúvajú, čo hovorí Duch, nie čo rozprávajú ľudia.

Je potrebné rozlišovanie

Mnohé z toho, čo je ľudské, je prezentované ako duchovné. Vyvolení však postrehnú, že keď sa napríklad vytvorí akási charizmatická atmosféra, majú v tom prsty ľudia. Keď v tomto krátkom pojednaní hovoríme o pôsobení Ducha, v žiadnom prípade nehovoríme o ľudských imitáciách. Kladieme si pred oči pravé, Bohom dané biblické zasľúbenia a prežitia. Patrí to jednoducho k prinavráteniu všetkých vecí, ktoré boli v Cirkvi na začiatku, späť do nej. Nesmie to byť iba témou krásnych prednášok, nie, musí sa to prejaviť v skutočnosti. Praví veriaci sú nazvaní semenom Abraháma, Božieho priateľa. Sú nositeľmi Božieho Slova zasľúbenia tak ako Izák; ako dediči povstanú k životu a nadobudnú celé Božie vlastníctvo.

Brat Branham povedal, že do slávy vojde iba dokonalá láska. Ku dokonaniu celej Cirkvi prvorodených môže dôjsť až po jej návrate k prvej láske. Ako som už často povedal, čakáme na premenu našich tiel, ale pokiaľ nebude premenená naša duša, nebude obnovená naša bytosť (prirodzenosť) a naše telo sa nestane chrámom Svätého Ducha, čakáme na premenu a vytrhnutie márne. Nejde o to, že by sa v duchovnej sfére odohrávalo niečo vypôsobené duševne, ale o to, aby sa v našej duši sa stalo niečo, čo je dielom Ducha.

Chápeme, prečo Pavol v 1. liste Korinťanom 13 a na niektorých ďalších miestach, ako i Ján, osobitným spôsobom zdôrazňoval lásku. Božská láska nikdy nekončí. Pozemská láska závisí od okolností, je dočasná. Božia láska je však večná a podľa listu Rimanom 5:5 je do našich sŕdc vyliata skrze Ducha Svätého. Ona všetko znáša a vydrží. Neprestáva existovať, ak má niekto iné poznanie alebo niektoré veci nevidí tak, ako ich vidíme my. Božia láska zjavuje v živote veriaceho Ježišovu bytosť (povahu). Láska je slobodná od žiarlivosti. To sa o pozemskej láske nedá povedať, ba dokonca sme varovaní pred láskou na spôsob Kaina, ktorý sa stal zo žiarlivosti prvým vrahom. [1J 3:11-12] Výstižný citát brata Branhama znie: „Nemusíte vraziť človeku nôž do chrbta, aby ste ho zabili, môžete zničiť jeho povesť a zabiť jeho vplyv. Hovoriť proti svojmu pastorovi, hovoriť o ňom niečo zlé – to už by bolo lepšie, ak by ste ho hneď zastrelili.“

Všetci sa môžeme sami skúsiť, aby sme zistili, pod akým vplyvom sa nachádzame. Konáme skutočne podľa najvyššieho prikázania – v Božej láske? Pri skúšaní by nám mal pomôcť nasledujúci citát brata Branhama: „Ak s človekom v niečom nesúhlasíte, a predsa ho nedokážete osloviť a nemôžete viac k nemu cítiť to isté, niečo s vami nie je v poriadku. Ak s nejakým človekom nesúhlasím a som s ním v totálne tvrdom protiklade, a predsa si ho nedokážem vážiť tak ako Kristus, potom je s mojím duchom niečo v neporiadku, potom nemám Ducha Kristovho.“ Pán nám všetkým daruje milosť, pretože On, náš Vykupiteľ, ktorý vo Svojom Slove zasľúbenia dal, je silný Boh Jakubov – On ich aj splní a dá nám všetkým to, čo potrebujeme.

Boli kázania skrátené?

Súčasťou súkromnej šepkárskej propagandy, ktorá sa už nejaký čas šíri krajinou je, že sme vydali kázne brata Branhama v skrátenej podobe. Doteraz nás však nekontaktoval žiadny brat, ktorý by takéto veci šíril, aby sa na to opýtal. Dôvod skrátených kázní je nasledovný: V prvých rokoch boli v USA publikované v skrátenej podobe. Mohli sme sa prirodzene držať len textu, ktorý sme mali k dispozícii. Neskôr boli tie isté kázne v USA publikované v neskrátenej podobe. Odvtedy je na obálke napísané slovo „unabridged – neskrátené“. Ak porovnáte druhé, neskrátené anglické vydania s našimi prvými vydaniami, nadobudnete dojem, že sme konali svojvoľne. Mohli sme však preložiť len brožúry v podobe, v akej boli prvýkrát publikované. Treba však zdôrazniť, že vynechané boli len dlhé úvody týkajúce sa miestneho zboru brata Branhama. Samotné kázne boli spracované v plnom znení. Dlhé roky sme mali ako vzor pre náš preklad k dispozícii len skrátené vydania. Kvôli prehľadnosti uvedieme len tri príklady:

Anglické kázanie LEADERSHIP zo 7. 12. 1965
1. vydanie: zväzok 1 č. 5 = 35 strán
neskrátené vydanie: zväzok 7 č. 7 = 50 strán

Anglické kázanie GOD IS HIS OWN INTERPRETER z 5. 2. 1964
1. vydanie: zväzok 1 č. 8 = 15 strán
neskrátené vydanie: zv. 8 č. 6 = 21 strán

Anglické kázanie JEZEBEL RELIGION z 19. 3. 1961
1. vydanie: zv. 1 č. 12 = 24 strán
neskrátené vydanie: zv. 6 č. 14 = 35 strán

Vo všetkých veciach je nadovšetko potrebné sa o veci presvedčiť, skôr než ju posúvame ďalej.

Potom sú tu tí, ktorí kritizujú samotné preklady. Na to musím povedať, že som si pred Bohom a ľuďmi úplne istý, že som zmysel vyjadril presne tak, ako je to v kázaniach brata Branhama. Som pripravený kedykoľvek pred svedkami, ktorí oba jazyky dokonale ovládajú, čeliť akémukoľvek kritikovi. Uvidíme, či tí, ktorí obviňujú, dokážu niečo lepšie, ale je poľutovaniahodné, že svojimi výrokmi podrývajú dôveru ostatných. Výber slov môže byť samozrejme odlišný, hoci vyjadrujú ten istý význam. Túto skutočnosť už dávno jasne potvrdili rôzne preklady Biblie v mnohých jazykoch. Všetky preklady vychádzajú z toho istého základného textu, a predsa sa navzájom líšia. Ak nám obsah zjavuje Svätý Duch, tak je v každom preklade vec vyjadrená jasne. Bol to nepriateľ, ktorý na katedrách kresťanských seminárov zničil vieru profesorov v inšpiráciu Biblie slovami: „Kto môže vôbec vedieť, ktorý preklad je správny?“, až kým sa nezačalo pochybovať dokonca aj o samotnom obsahu. Teraz nepriateľ koná to isté so zvesťou prostredníctvom ľudí, ktorí sa posadili na učiteľskej stolici Branhama. Ostáva po nich len skaza.

Stačí sa pozrieť na to, ako učenci posudzujú a kritizujú rôzne spôsoby podania veci v štyroch evanjeliách! My ako veriaci však vieme, že autori v tom čase medzi sebou nekomunikovali a nekonzultovali, ale boli inšpirovaní Bohom. Ak to všetko spojíme, uvidíme pred sebou ucelený obraz v božskej harmónii. To isté možno povedať o rôznych prekladoch Biblie. Každý z nich pomáha vytvoriť lepší celkový obraz. Ničenie sa musí skončiť, nastal čas obnovy! Pán Svoju Cirkev buduje; len nepriateľ ničí. Skúmajme sami seba, čím sa zaoberáme, v koho službe stojíme.

V Božom kráľovstve dáva Pán poverenia tak, ako sám chce. Nemôžem za to, že ma určil k tomu, aby som vydával kázne brata Branhama a niesol zvesť do celého sveta. Bratia Woods a Sothman sedeli so mnou 3. decembra 1962 za tým istým stolom, keď mi dal brat Branham skrze Božie zjavenie presné pokyny.

V Biblii sa nenachádza žiadny príklad, že by Pán zveril tú istú mimoriadnu úlohu viacerým ľuďom. Koľkokrát sme od brata Branhama počuli, že každý z Jeho služobníkov bol povolaný na určitú úlohu v určitom čase. Nikdy sa nestalo, že by dvaja robili to isté. V tom spočíva problém. Iba napodobňovatelia sa snažia prevziať pôvodnú úlohu niekoho iného. Nechcel by som byť na ich mieste. Ak si niekto myslí, že má schopnosti alebo peniaze na financovanie nejakej veci, potom treba povedať, že jeho peniaze patria Pánovi, a nie jemu. V opačnom prípade by sa mohlo stať, že so svojimi peniazmi i vecou pôjde do záhuby a stiahne so sebou aj ostatných. Zastavme všetky svoje vlastné iniciatívy a prosme Boha, aby nám ukázal správne miesto. Keď je potom zmätok v jazyku taký veľký, že už jeden druhému nerozumie, choďme do vrchnej siene a zažime Letnice. Jasný jazyk Ducha potom pochopia aj tí neveriaci, ktorí sú určení k spáse.

Reč v podobenstvách

Každý vie, že Pán vyjadruje prostredníctvom pozemských podobenstiev hlboký duchovný zmysel. Ako už roky všetci viete, Pán dal bratovi Branhamovi pokyn, aby uskladnil pokrm. Zvláštne je, že v jednom videní mu boli ukázané rôzne druhy pozemských potravín až po zeleninu. Pritom mu zaznelo Pánovo Slovo, aby uskladnil pokrm. Bez toho, aby som videl videnie, mi boli doslova vymenované tie isté veci. Každý z nás vie, že je potrebné jednotlivé potraviny pripraviť, aby vznikol celý pokrm. Okrem iného boli spomenuté napríklad múka a olej. Ale kto z nás by na stôl položil múku a žiadal, aby sa jedla? Rovnako tak nemožno nikomu ponúkať olej, ani pred neho položiť len tak zemiaky. Od Boha dané a uskladnené potraviny, pokrm podaný v mnohých podrobnostiach, musí byť pripravený ako jedlo v správnom zložení a podávaný ako pokrm o siedmich chodoch, ako to raz opísal brat Branham. Nestačí len hovoriť o jednotlivých veciach, treba mať od Boha porozumenie a prehľad, akým spôsobom sa má pokrm pripravovať a podávať. Nechceme taktiež ani žiadnu jednostrannú stravu, nie, chceme mať účasť na všetkom, čo pre nás Boh pripravil.

Duchovné uzdravenie

Mnohí boli zmietnutí búrkou, ktorá sa prehnala nad nami a nad Božím ľudom. Boh v búrke nebol, pretože spôsobila spúšť a veľké škody. Boli zničené domovy, pod troskami boli pochovaní jednotlivci i rodiny. Mocné stromy boli vyvrátené. Teraz však vidíme, že čoraz viac ľudí sa zamýšľa nad požehnaním a pôsobením Ducha v uplynulých rokoch. Silná búrka nedokázala prevrátiť loď viery, pretože Ježiš búrke rozkázal. Mnohým sa z mocného vlnobitia urobilo nevoľno, niektorí vyvrátili upokojujúci a posilňujúci duchovný pokrm, ktorý predtým vo viere požívali. Nuž, to všetko bolo, leží to za nami. Väčšina z nich je na ceste k uzdraveniu a niektorí sa už zotavili. S vďakou sme to mohli vidieť na veľkom počte účastníkov stretnutí počas prvého októbrového víkendu. Kto chce napredovať, nesmie sa obzerať späť. Boh sa nebude navždy hádať, ani sa nebude vždy hnevať, inak by pred ním musel každý človek zahynúť.

Presne od mája 1976 do mája 1979 sme museli prejsť náročným obdobím skúšok. Bohužiaľ, ja ani ostatní sme skúšku nezvládli dobre. Potom nastal zmätok, ktorý nespôsobil Boží Duch, ale iní duchovia. Viaceré ohlásené veci sa neuskutočnili. Brat Branham v tejto súvislosti doslova povedal: „Ak niekto niečo oznámi a nestane sa to, potom je to klamlivý duch. Modlite sa, kým od neho nie ste slobodní.“ My, najmä ja, sme museli absolvovať tú najväčšiu lekciu, akú môžu ľudia dostať. Boh vie prečo. On má len cesty lásky a pokoja – dokonca aj v najhlbšom utrpení.

Medzitým si väčšina z nich uvedomila, že nikomu sa nepodarí dosiahnuť cieľ na vlastnú päsť alebo vytvorením skupín. Musí nastať veľký deň zmierenia bez predbežných podmienok a požiadaviek, pretože nikto nie je v práve a nikto nie je v nepráve. Nikto nie je víťaz a nikto nie je porazený. Existujú len omilostení, ktorým bolo odpustené. Ježiš Kristus, víťaz z Golgoty, vyhlási právo a spravodlivosť svojím vlastným spôsobom. Tí, ktorých ešte stále zaujímajú ich vlastné práva, myslia na seba, a nie na Božiu vec. Je naozaj potrebné, aby sme každého jedného prenechali Bohu a nachádzali sa v pokore a láske v Pánovi.

Naše srdcia a brány sú otvorené pre všetkých, ktorí hľadajú pokoj a túžia po spoločenstve Ducha. Nech Kristus, vyvýšený a oslávený Pán, pritiahne k Sebe všetky rozptýlené Božie deti a zjednotí nás v Sebe. Kto sa narodil z Boha, bude mať milosť nechať sa pritiahnuť a nebude sa brániť. Nikto nebude zahanbený, nikto nebude nikým ponižovaný ani obviňovaný, každý bude stáť tvárou v tvár Pánu. Pre každého z nás existuje len jedna cesta ku krížu, a teda k víťazstvu kríža. Potom budeme spoločne ďakovať Bohu a chváliť Jeho meno. Prosím všetkých, aby mi odpustili, a ubezpečujem všetkých, že nikomu nič nezazlievam. Dajme sa všetci do poriadku a vráťme sa s radosťou do Pánovho domu, ktorý nám spoločne daroval. Znovu z neho urobí dom modlitby, miesto požehnania pre mnohých.

V poverení Božom pôsobiaci

￼

© Vydavateľ: Kazateľ Ewald Frank, Postfach 905, D-4150 Krefeld, Nemecko