“Ježiš Kristus je ten istý včera, dnes a až na veky.”

(Židom 13.8)

OBEŽNÍK December 2007

Ewald Frank

Drahí bratia a sestry vo všetkých národoch, jazykoch a národnostiach, srdečne vás všetkých zdravím slovom z 2. Korintským 4.5-6:

“Lebo nekážeme sami seba, ale Krista Ježiša ako Pána, a sami že sme vašimi sluhami pre Ježiša. Lebo je to Bôh, ktorý povedal, aby sa zo tmy zaskvelo svetlo, ktorý sa zaskvel v našich srdciach na osvietenie známosti slávy Božej v tvári Ježiša Krista.”

To sa naplní pri všetkých pravých služobníkoch Božích. Žiadny z nich nereprezentoval sám seba, každý slúžil Pánu a súčasne ľudu Božiemu podľa svojho povolania a poslania. Peter sa na to odvoláva a píše, že to boli muži, ktorí v moci Ducha Božieho kázali Slovo – tajuplné veci, do ktorých by aj anjeli radi nahliadli (1. Petra 1.12). To je mocné.

V úvodnom Slove je odkaz aj na stvorenie. Bôh, ktorý prikázal: “Nech je svetlo! A bolo svetlo.”, je Ten istý, ktorý tiež spôsobí vyžarovanie svetla zo sŕdc pravých veriacich – svetla Slávy Božej v tvári Ježiša Krista. Amen!

Pavol ďalej zdôrazňuje, že veriaci vlastnia Ducha viery, pretože len vtedy môžu veriť tak, ako hovorí Písmo. Vo verši 13 je doslova napísané: “Ale majúc toho istého ducha viery, podľa toho, čo je napísané: Uveril som a preto som hovoril, aj my teda veríme a preto aj hovoríme…” Aj toto sa týka všetkých pravých služobníkov Božích.

Skutočne, je životne dôležité, aby sme verili tak, ako skutočne hovorí Písmo. Vždy by mala znieť jedine otázka: “Čo na to hovorí Písmo?” – “Čo učí Biblia?” Každý výklad je dielo nepriateľa, je to cudzia sejba – náboženská lož. Pán sial originálne Slovo tak, ako je napísané: “Semä je slovo Božie.” (Mk 4.14, Lk 8.11) Druhý rozsievač je satan, ten zlý, ktorý svojimi výkladmi zasial semeno rozkolu. Na jednom poli rastú dve rozdielne semená: dobré semeno, to sú synovia Kráľovstva (Mt 13.37-38), a semeno toho zlého je kúkoľ, burina. Obidve semená obdržia rovnaký dážď, obe sa tešia teplu rovnakého Slnka, ktoré svieti na zlých aj dobrých (Mt 5.45). Podľa ich slov, skutkov a ovocia ich máme spoznať: “Či azda z tŕnia oberajú hrozná alebo z bodľače fíky?” (Mt 7.15-20).

Deti Božie majú Božiu povahu, prirodzenosť, bytosť Krista so všetkými cnosťami znovuzrodeného človeka (Galatským 5.22-24). Deti zlého majú jeho povahu a konajú jeho skutky, ako to bolo zjavené už v Kainovi, so žiarlivosťou, nenávisťou a závisťou až ku bratovražde (1Jn 3.10-12). Pán sám predpovedal:

“A tedy ako sa zberá kúkoľ a páli ohňom, tak bude aj pri skonaní tohoto sveta: Syn človeka pošle svojich anjelov, a vyberú z jeho kráľovstva všetky pohoršenia i tých, ktorí páchajú neprávosť, a uvrhnú ich do ohnivej pece. Tam bude plač a škrípanie zubmi. Vtedy sa budú spravodliví skvieť ako slnce v kráľovstve svojho Otca. Kto má uši nato, aby počul, nech počuje!” (Mt 13.40-43).

Bôh sám nám dal, ako nám je všetkým známe, v Malachiášovi 3.23 zasľúbenie, že pošle proroka ako Eliáša pred dňom Pána veľkým a strašným. V ev. Matúša 17.11 a v ev. Marka 9.12 to náš Pán vysvetlil ešte jasnejšie: “Eliáš pravda príde prv a napraví všetko…” Podľa toho “tak hovorí Pán” bude počas poslednej prorockej služby v novozákonnej cirkvi taktiež učiteľsky všetko uvedené do pôvodného stavu.

Posledná zvesť, ktorá predíde príchodu Krista, všetko koriguje a pripravuje cirkev na uzatvárajúcu – záverečnú službu. Skrze túto zvesť bude cirkev v učení a živote znovu navrátená do prapôvodného stavu. Srdcia detí Božích sa navrátia ku viere apoštolských otcov (Skutky apoštolov 2.42). Je to príprava zástupu premožiteľov, ktorí pri návrate Krista prežijú to najväčšie zasľúbenie, ktoré Bôh v celom Svätom Písme dal:

“Tomu, kto víťazí, dám sedieť so sebou na svojom tróne, ako som i ja zvíťazil a sedím so svojím Otcom na jeho tróne. Kto má uši, nech počuje, čo Duch hovorí zborom!” (Zj 3.21-22).

Pravá cirkev Ježiša Krista je: “…chrámom živého Boha, ako povedal Bôh: Budem bývať v nich a prechádzať sa, a budem ich Bohom, a oni mi budú ľudom.” Ale najprv musí nastať vyvolanie von zo všetkého, čo s Bohom a jeho Slovom nesúhlasí: “Preto vyjdite spomedzi nich…” – zo všetkých náboženských systémov, taktiež z ekuménie – “…a oddeľte sa, hovorí Pán: a nedotýkajte sa nečistého, a ja vás prijmem.” Pretože čo má spoločné chrám Boží s modlami, čo má spoločné svetlo s temnotou a Kristus s Beliálom alebo dokonca antikristom? (2Kor 6.14-18).

Potom berie apoštol Pavol Slovo z 2. Samuelovej 7.14, kde je napísané s ohľadom na Syna Božieho: „Ja mu budem Otcom, a on mi bude Synom“  (Židom 1.5), a dáva znova zasľúbenie pre všetkých synov a dcéry Božie: „ … a budem vám za Otca, a vy mi budete za synov a za dcéry, hovorí Pán, všemohúci.“ (2Kor 6.18).

Skrze dokonaný skutok spásy Syna Božieho na kríži Golgoty sme sa stali synmi a dcérami Božími, ako je to popísané v Galatským 4.5-7 a na iných miestach: „ … aby sme vzali nám určené synovstvo. A že ste synovia, poslal Bôh Ducha svojho Syna do našich sŕdc, ktorý volá: Abba Otče!“

„Lebo ako posväcujúci, tak i posväcovaní, všetci sú z jedného, pre ktorú príčinu nehanbí sa volať ich bratmi…“ (Židom 2.10-11)

„Budem rozprávať o tvojom mene svojim bratom, vprostred zhromaždenia ťa budem chváliť!“ (Žalm 22.23)

„Ježiš jej povedal: Nedotýkaj sa ma, lebo som ešte nevstúpil hore k svojmu Otcovi; ale choď k mojim bratom a povedz im: Vstupujem k svojmu Otcovi a k vášmu Otcovi a k svojmu Bohu a k vášmu Bohu.“ (ev. Jána 20.17)

V Rimanom 8.14 stojí: „Lebo všetci, ktorí sú vedení Duchom Božím, tí sú synmi Božími.“ Duch Boží ale vedie do všetkej pravdy – a Slovo je pravda! Na záver hovorí apoštol o stave, v ktorom budeme my ako deti Božie v oslávenom stave, a pokračuje, že celé stvorenie bude oslobodené od pominuteľnosti (Rm 8.19-25). To je ten konečný cieľ, ktorý má Bôh počas celých spásnych dejín na mysli. O to sa snažíme a pre to sa všetko oplatí.

Cieľ pred očami

Našou hlavnou témou je a zostáva príchod Ježiša Krista a s tým spojené vyvolanie a príprava cirkvi-nevesty na stretnutie s nebeským ženíchom. Predpokladom je plný súhlas s Bohom a Božím Slovom pod priamym vedením Ducha Božieho. Úplne na záver musia a budú všetci praví veriaci jedno srdce a jedna duša ako na počiatku (Skutky apoštolov 4.32). V pravej cirkvi-neveste nemôžu byť na záver ani cudzie učenia ani falošní bratia.

Ako už bolo často povedané, je potrebné aj teraz zopakovať: Každé učenie a prax v cirkvi Ježiša Krista musí a bude súhlasiť so Slovom Božím. Posledný krst sa takisto uskutoční v mene Pána Ježiša Krista, ako to bolo prikázané pri prvom v letničný deň (Skutky apoštolov 2.38-41). Pracirkev z apoštolských čias zostáva v učení aj praxi jediným platným vzorom.

Je známe, že sa všetky denominácie a slobodné cirkvi odvolávajú na Bibliu, a predsa majú svoje vlastné učenia a náboženské tradície. Zjednotenie náboženstiev v ekuménii je v skutočnosti zjednocovanie s Rímom. Pre cirkev Ježiša Krista ale platí skutočne len to evanjelium, ktoré vyšlo z Jeruzalema a je dosvedčené v Svätom Písme.

Čo sa návratu nášho Pána týka, tak Spasiteľ príde najprv v súvislosti s nevestou – ako Ženích, ako to stojí napísané v ev. Matúša 25: „Hľa, ženích ide!“ a ako to sám zasľúbil: „ … vám idem prihotoviť miesto…prídem zase a poberiem si vás k sebe…“ (ev. Jána 14.1-3). Tu nehovorí o zvesti, učení alebo zjavení, ale sám o sebe ako Ženíchovi našich duší, ktorý prichádza tak, ako je to v 1. Tesalonickým 4.13-17 a v Skutkoch apoštolov 1.11 úplne jasne napísané. Potom s Ním vojdú múdre panny, ktoré sú pripravené, na svadobnú večeru (Mt 25.1-10, Zjavenie 19.6-10). To bude absolútna realita.

Keď sa jedná o časový bod, čítame v Svätom Písme: „Ale o tom dni a o tej hodine nevie nikto…“ (Mt 24.36). Takže nie je reč o časovom úseku rokov, ale úplne zreteľne o „dni“ a „hodine“. Podľa 1. Korintským 15.52 sa to dokonca stane „v okamihu“!

„Vtedy budú dvaja na poli… dve budú mlieť vo mlyne… dvaja na jednej posteli; jeden bude vzatý a druhý zanechaný.“ (Mt 24.37-41, ev. Lukáša 17.34-37).

Vždy znova a znova odkazoval apoštol na to, aby zostávali neochvejne až ku „dňu nášho Pána“ (1Kor 1.7-8, 2. Korintským 1.14, Filipänom 1.6, 2.16). Svojho spolupracovníka Timotea apoštol dôrazne napomínal:

„ … aby si zachoval seba čo do toho prikázania nepoškvrneného a bezúhonného až do zjavenia sa (parousia) nášho Pána Ježiša Krista.“  (1. Timoteovi 6.13-14). (parousia, v gréčtine znamená: osobne prísť, byť telesne, fyzicky prítomný. Toto slovo je použité v Novom zákone 15-krát v súvislosti s návratom Krista.)

Podľa ev. Matúša 24 sa posadil náš Pán na hore Olivovej a odpovedal na otázky Svojich učeníkov: „Povedz nám, kedy to bude, a čo bude znamením tvojho príchodu (parousia) a skonania sveta?“ Aby nás varoval pred podvodom, povedal náš Pán:

„Hľaďte, aby vás niekto nezviedol!… a povstanú aj mnohí falošní proroci a zvedú mnohých… Vtedy keby vám niekto povedal: Hľa, tu je Kristus! alebo: Tu! neverte!… Lebo ako vychádza blesk od východu a ukazuje sa až na západ, tak bude aj príchod (parousia) Syna človeka.“ Amen! Amen!

Apoštol Pavol sa touto témou vo svojich listoch zborom opakovane zaoberal, obzvlášť obšírne sa tomu venoval pod vedením Ducha Svätého v 1. Tesalonickým 4. Ako o prvé mu išlo o to, aby si títo milí bratia nerobili žiadne starosti nad v Kristu zosnulými. Zdôrazňoval:

„Lebo ak veríme, že Ježiš zomrel i vstal z mŕtvych, tak i Bôh tých, ktorí zosnuli, skrze Ježiša privedie s ním.“ (v. 13-14).

Tak, ako pri vzkriesení Ježiša Krista podľa ev. Matúša 27.45-54 starozákonní svätí vystúpili a ukázali sa mnohým vo svätom meste, tak povstanú pri Jeho návrate tí v Kristu zosnulí, a my, ktorí žijeme a ponechaní budeme, budeme premenení a s nimi budeme vytrhnutí k Pánu (1Tes 4.17). Aj to bude realita!

V 15. verši kladie apoštol dôraz na to, že on neodovzdal veriacim svoj vlastný názor, ale zdôrazňuje to „tak hovorí Pán“:

„Lebo to vám hovoríme slovom Pánovým, že my živí, ponechaní do príchodu (parousia) Pánovho, istotne nepredstihneme tých, ktorí zosnuli.“

Jasnejšie to nemohlo byť povedané! Potom prichádza hlavný výrok:

„Lebo sám Pán…“ (nie zvesť, nie zjavenie, ale Pán sám – ten, ktorý povedal: „Ja sa vrátim a vezmem vás k sebe…“) „ … s veliteľským povelom, s hlasom archanjela a s trúbou Božou zostúpi z neba, a mŕtvi v Kristu vstanú najprv…“ (1Tes 4.16). To bude realita.

Ktokoľvek verí a učí, že Ježiš Kristus už prišiel, je zjavne zvedený duchom klamstva, a zvádza ďalších, pretože chybne vysvetľuje jasné výroky Písma – tak ako to Satan robil od počiatku.

Enoch, siedmy potomok od Adama, je nám príkladom v súvislosti s vytrhnutím:

„Vierou bol Enoch prenesený, aby nevidel smrti. A nenašli ho, pretože ho preniesol Bôh. Lebo pred svojím prenesením dostal svedectvo, že sa ľúbi Bohu.“ (Židom 11.5). To bola viera vo forme zjavenia, ktorá vyústila v realite. U Enocha bolo všetko realitou, jeho viera, Božie zaľúbenie na ňom a následne aj jeho vytrhnutie. Takisto máme aj my zostať vo viere a v zjavenej vôli Božej, aby na nás mohlo spočinúť Božie zaľúbenie predtým, ako môžeme mať účasť na vytrhnutí.

Je zaznamenané v evanjeliách, že sa Syn Boží modlil: „ … nie moja vôľa, ale tvoja nech sa stane!“ Pri Jeho krste na Neho zostúpil Duch Boží a zaznel hlas Boží: „Toto je ten môj milovaný Syn, v ktorom sa mi zaľúbilo.“ (Mt 3.16-17). Na úplnom počiatku Bôh so zaľúbením pohliadol na Ábela kvôli jeho obeti, ktorú Mu obetoval (1. Mojžišova 4.4). Jediný účel rôznych obetí, ktoré boli obetované v Starom zákone, bol ten, aby Božie zaľúbenie mohlo spočinúť na Jeho ľude (3. Mojžišova 1.3, 19.5, 22.2). Napriek všetkým požehnaniam daných ľudu izraelskému počas 40 rokov putovania na púšti, napriek všetkým obetiam, ktoré obetovali, bol nad Izraelom vyslovený smutný verdikt: „Ale vo väčšine z nich sa nezaľúbilo Bohu…“ (1Kor 10.5).

Skrze proroka Samuela nám Bôh oznamuje dôležitosť poslušnosti:

„Či azda má Hospodin takú záľubu v zápalných a v iných obetiach bitných, ako aby niekto poslúchal na hlas Hospodinov? Hľa, poslúchať je lepšie ako obetovať a pozorovať na slovo Hospodinovo ako donášať tuk baranov.“ (1Sam 15.22).

Na hore premenenia znova zaznel z nadprirodzeného oblaku hlas Boží: „Toto je ten môj milovaný Syn, v ktorom sa mi zaľúbilo. Toho počúvajte!“  (Mt 17.5). Všetci synovia a dcéry Božie, ktorí dbajú o to, čo On hovorí, sa nechajú pokrstiť vo vode a prijmú krst Svätým Duchom, kráčajú vo vôli Božej a Bôh v nich nachádza zaľúbenie, pretože sú predurčení podľa ľúbosti Jeho vôle (Efezským 1.5). Enoch kráčal s Bohom, Bôh v ňom našiel zaľúbenie, bol vzatý do slávy a viac ho nebolo na zemi. Tak to bude so všetkými, ktorí budú mať účasť na prvom vzkriesení a vytrhnutí. Tí, ktorí zosnuli v Kristu, vstanú najprv a tí, čo budú ponechaní živí v Kristu, budú premenení a spolu budeme vzatí v oblaku, aby sme sa stretli s Pánom v povetrí (1Tes 4.13-18). Takto je to napísané, takto tomu veríme, a tak sa to stane.

Predtým, ako bol Eliáš vzatý, povedal Elizeovi:

„Žiadaj, čo ti mám učiniť, prv ako budem vzatý od teba. A Elizeus povedal: Nech je, prosím, dvojnásobný diel tvojho ducha na mne. Na to mu riekol: Ťažkú vec si žiadal; ale ak ma uvidíš, keď budem vzatý od teba, nech ti je tak…“ (2. Kráľov 2.9-10). Či to bol Enoch alebo Eliáš, ktokoľvek bol vzatý do slávy, nebolo ho viac na zemi.

V evanjeliu Lukáša 24.50-53 čítame:

„Potom ich vyviedol von až do Betánie a pozdvihnúc svoje ruky dal im požehnanie. A stalo sa v tom, keď ich žehnal, že sa bral preč od nich a vznášal sa hore do neba.“ Ježiš Kristus, náš Pán a Spasiteľ, bol pred očami učeníkov telesne vzatý do nebies, kým im žehnal. Porušiteľné telo bolo uložené do hrobu, ale neporušiteľné vstalo z mŕtvych. Po svojom zmŕtvychvstaní náš Pán povedal: „Vidzte moje ruky i moje nohy, že som ja sám, ten istý. Dotýkajte sa ma a vidzte, lebo duch nemá tela a kostí, a ako vidíte, že ja mám.“ (ev. Lukáša 24.39).

Svojim vlastným sa zjavil v telesnej podobe, jedol a pil so Svojimi učeníkmi tak ako to robil pred ukrižovaním (ev. Jána 21, Skutky apoštolov 10.42-43). Takéto telo vzkriesenia budeme mať my a taktiež svätí zo Starého a Nového zákona, keď budeme mať spolu účasť na svadobnej hostine Baránka. Telesné vytrhnutie Enocha bola realita. Telesné vytrhnutie Eliáša bola realita. Telesné nanebovstúpenie nášho Pána a Spasiteľa bola realita. A tak isto Jeho telesný návrat a telesné zmŕtvychvstanie tých, ktorí zomreli v Kristu, naša telesná premena a vytrhnutie bude absolútna realita. Ktokoľvek zduchovňuje návrat Krista, musí byť pripravený počuť nasledovný verdikt, pretože tak hovorí Pán:

„Lebo mnohí bludári vyšli do sveta, ktorí nevyznávajú Ježiša Krista, prišlého v tele. To je ten bludár a antikrist.“ (2. Jána 1.7).

Apoštol Pavol nás o tomto dopredu informoval:

„Hľa, tajomstvo vám hovorím. Všetci nezosneme, ale všetci budeme premenení, razom, v okamihu, pri zatrúbení poslednej trúby. Lebo zatrúbi, a mŕtvi vstanú neporušiteľní, a my budeme premenení.“ (1Kor 15.51-52).

Ktokoľvek učí, že Ježiš Kristus údajne už opustil trón milosti a postupne zostupuje od času otvorenia pečatí v roku 1963, sa veľmi mýli. Niektoré výroky brata Branhama sú zle pochopené a nesprávne zaradené, čím je pravé učenie Svätého Písma znevažujúco pošliapavané. Biblia nám nesvedčí o nijakom “zjavení siedmych hromov”, nehovorí o duchovnom, netelesnom “príchode (parousia)”. Ktokoľvek neverí, nevyznáva a neučí, že Ježiš Kristus sa zjaví v telesnej podobe, keď sa vráti, je podľa posúdenia Svätého Písma zvodca a antikrist.

Ak by sa trón milosti už v roku 1963 premenil na trón súdu, tak by bolo už navždy príliš neskoro, už by nebolo viac odpustenia ani zmierenia. Kde by potom ostali tí, ktorí sa narodili a uverili po roku 1963? Kristus je ešte stále náš Prímluvca u Otca (1. Jána 2.1-2) a krv Baránka, ktorú Kristus ako najvyšší kňaz vzal so sebou, keď vstúpil do nebeskej svätyne, je stále na tróne milosti (Židom 9.11-14). On je Prostredníkom Novej zmluvy (Židom 9.15-22). Teraz je čas, keď nebeský Ženích zjavuje Svoje najhlbšie tajomstvá Svojej pozemskej neveste. Amen.

Brat Branham povedal: „ … pokiaľ je krv na tróne milosti, znamená to, že zomrelo niečo, čo zdržuje súd Boží. Ale keď bude cirkev vytrhnutá, trón milosti sa premení na trón súdu.“ (8.1.1961, Jeffersonville). Amen!

Taktiež povedal: „Potom bude prihováranie skončené. Zostúpi z trónu a už nebude krv na tróne milosti, a vtedy sa to stane čím? Trónom súdu.“ (21.3.1963, Jeffersonville).

Musí to byť ešte raz jasne povedané: Ktokoľvek neučí tak, ako je nám to dosvedčené v Biblii, a nemá to v nej ukotvené na najmenej dvoch alebo troch miestach Písma, následne učí nesprávne. To isté sa týka výrokov brata Branhama, keď sú vytrhnuté zo súvislosti a potom dokonca prezentované v protiklade k svedectvu Slova Božieho. Apoštol Peter nám už vtedy povedal, že v Svätých Písmach, a obzvlášť v listoch Pavla, sú: „ … ťažko pochopiteľné veci, ktoré neučení a neupevnení prekrúcajú ako aj ostatné písma na svoje vlastné zatratenie.“ (2Pt 3.16) Toto sa deje od počiatku, tvorí sa iné evanjelium, ktoré je nevyhnutne pod kliatbou (Galatským 1). Apoštol Pavol nás ďalej varuje, že povstanú muži, ktorí budú zvestovať iné evanjelium, kázať iného Ježiša, pretože sú pod vplyvom iného ducha (2Kor 11). Knihou na overenie správnosti akéhokoľvek učenia bolo a stále je jedine Sväté Písmo.

V našom čase nikto nezdôrazňoval dôležitosť Božieho Slova viac ako brat Branham. A nikto iný ho nekázal a neučil tak jasne a verne ako on. Nasledujúci výrok, ktorý brat Branham povedal 6. marca 1947 v meste Phoenix v Arizone, opakoval podobným spôsobom v mnohých svojich kázaniach. Mal by nám pomôcť uvedomiť si vážnosť veci a mali by sme si ho zobrať k srdcu:

„Každé učenie a všetko ostatné z Biblie, čo máme v cirkvi, musí byť založené na Slove Božom, musí vychádzať zo Slova. Nielen jedno miesto, ale od 1. Mojžišovej až po Zjavenie to musí súhlasiť, pretože my nemôžeme založiť naše myšlienky na jednom malom mieste Písma. Pretože Biblia hovorí: Na ústach dvoch alebo troch svedkov nech je založené každé slovo.“ (5. Mojžišova 17.6, 19.15, ev. Matúša 18.16, 2. Korintským 13.1, 1. Timoteovi 5.19, Židom 10.28).

Niekto sa môže odvolávať na jeden výrok aj stokrát a dokonca zdôrazňovať „Ježiš povedal…“ – ako napríklad to veľké poverenie o vodnom krste v ev. Matúša 28.19: „Choďte a učte všetky národy…“ Ale ak si niekto neoverí, ako bolo toto poverenie vlastne apoštolmi vykonávané a nepreverí si to na základe dvoch alebo viacerých svedkov (ako Skutky apoštolov 2.38, 8.16, 10.48, 19.5 a iné), ten nevyhnutne zostáva vo výklade, ktorý sa stal „kresťanskou“ – ale určite nie biblickou – trojičnou tradíciou.

Už od záhrady Eden Satan zviedol nielen Evu, ale aj celé ľudstvo skrze svoje výklady Slova Božieho. Použil jednotlivé miesta Písma, dokonca keď pokúšal nášho Pána (Mt 4, Lk 4), a vždy ich použil nesprávne. Ježiš mu ale čelil jediným správnym spôsobom odpovedajúc: „Ale je taktiež napísané!“

Rovnaký postup overovania sa týka aj Zjavenia 10. Tu Pán neprichádza ako ženích (Mt 25.1-10), ani ako Syn človeka (Mt 25.31-46), ani so všetkými svätými (1Tes 3.13), tu prichádza sám, ako Anjel zmluvy, kladie jednu nohu na zem a druhú na more a skríkne veľkým hlasom, ako keď reve lev. Až potom vydalo sedem hromov svoje hlasy. Aby nikto nikdy nemohol dať mylný výklad, bolo Jánovi prikázané, aby nepísal toho, čo hromy hovorili. „Ó, hlbino bohatstva a múdrosti a známosti Božej!“  (Rm 11.33).

Správnu súvislosť nachádzame v nasledovných miestach Písma, kde Pán reve. V Hozeášovi 11.10 čítame:

„Pôjdu za Hospodinom; bude revať ako lev, lebo on bude revať, a strachom sa trasúc prídu synovia od mora, od západu…“

V Joelovi 4 takisto nachádzame kľúčové slovo „revať“:

„A Hospodin bude revať zo Siona a z Jeruzalema vydá svoj hlas, – nie z Arizony –, a budú sa chvieť nebesia i zem, ale Hospodin je útočišťom svojmu ľudu a pevnosťou synom Izraelovým.“ Amen.

„A povedal…“ – nie výklad, ale ON povedal! – „ … Hospodin bude revať zo Siona…“ – nie z New Yorku alebo odinakiaľ – „ … z Jeruzalema vydá svoj hlas…“ (Amos 1.2).

Tieto biblické miesta patria k rovnakej téme a nesporne ukazujú mesto Jeruzalem, horu Sion a ľud izraelský. Ďalej poukazujú na to, kedy a v akej súvislosti bude Zjavenie 10 v skutočnosti naplnené. Ktorý človek na zemi by si trúfol zaprieť svedectvo viacerých svedkov v Písme?

28. februára 1963 sa Pán zjavil bratovi Branhamovi na Sunset Mountain v Arizone v nadprirodzenom oblaku, ktorý sa vznášal 35 kilometrov nad zemou. V tom čase zaznelo sedem mocných hromov a celá oblasť sa otriasla. Potom brat Branham vzhliadol hore a uvidel oblak. Také bolo jeho svedectvo, dokonca sedemkrát udrel päsťou na kazateľnicu, keď v zhromaždení popisoval toto veľké prežitie. Tam bolo bratovi Branhamovi povedané o blížiacom sa otvorení siedmich pečatí.

V Zjavení 10 taktiež čítame o prísahe: „ … prisahal na živého na veky vekov…“

Daniel 12.6-7 taktiež spoľahlivo ukazuje správnu súvislosť pre Zjavenie 10. Tu nachádzame rovnaké slová: „ … a prisahal na živého na veky vekov…“

Potom je hovorené o určenom čase – že to bude na: „ … čas, časy a pol času…“

Od okamihu tejto prísahy, ktorá nastane v strede sedemdesiateho Danielovho týždňa, zostáva do nastolenia vlády Krista len tri a pol roka, ako je to oznámené v Zjavení 11.15 siedmou trúbou: „Kráľovstvá sveta sa stali kráľovstvami nášho Pána a jeho Krista, a bude kraľovať na veky vekov. “

Počas prvých tri a pol roka posledného Danielovho týždňa, ktorý začína hneď po vytrhnutí, budú v Jeruzaleme konať službu dvaja proroci (Zj 11). Počas posledných tri a pol roka kraľuje antikrist a začne brutálne prenasledovanie (Zj 13.5-7). Prorok Daniel nám povedal toto:

„A budú vydaní do jeho ruky až do času a čias a do polovice času… A kráľovstvo, panstvo a veličenstvo kráľovstiev pod všetkými nebesiami bude dané ľudu svätých Najvyšších; jeho kráľovstvo je večným kráľovstvom, a všetky panstvá budú jemu slúžiť a poslúchať ho.“ (Daniel 7.25-27).

Dokonalá harmónia medzi Starým a Novým zákonom je premáhajúca!

Potom bude tajomstvo Božie dokonané (Zj 10.7), tak ako zjavil svojim služobníkom, prorokom. Toto tajomstvo bolo zjavené cirkvi už od počiatku (1Tm 3.16), ale v tomto určitom čase bude oznámené Izraelu:

„ … cieľom pravého poznania tajomstva Boha a Otca a Krista, v ktorom sú skryté všetky poklady múdrosti a známosti.“ (Kol 2.2-3).

Pod priamym vedením Svätého Ducha môžeme takto pokračovať s každým učením a témou, ktoré sú predmetom diskusie, a vždy sa odvolať na dvoch a viac svedkov, totiž na biblické miesta.

Správne zaradenie

Ako už bolo opakovane povedané počas minulých rokov, chcel by som ešte raz uviesť: Služba brata Branhama mala najväčšiu dôležitosť a bola priamo spojená s plánom spasenia. On bol zasľúbený prorok, skrze jeho službu boli všetky veci napravené a privedené späť do správneho stavu. Odvtedy nebol žiaden ďalší prorok. Veríme, že posolstvo času konca je teraz šírené skrze kázanie Slova ako volanie k prebudeniu, skrze ktoré sú vyvolení volaní von a všetci, ktorí sú časťou cirkvi-nevesty sa teraz pripravujú skrze prijímanie duchovného pokrmu. Tento posledný cirkevný vek sa uzavrie ich vytrhnutím. Potom sa Bôh vráti k Izraelu:

„Lebo nechcem, bratia, aby ste nevedeli toho tajomstva, aby ste neboli sami u seba múdrymi, že zatvrdenie z čiastky stihlo Izraela dotiaľ, dokiaľ nevojde plnosť pohanov, a tak bude celý Izrael spasený, ako je napísané: Príde zo Siona Vysloboditeľ a odvráti bezbožnosti od Jákoba. A toto im bude odo mňa zmluva, keď odnímem ich hriechy. Tak podľa evanjelia sú nepriateľmi pre vás, ale podľa vyvolenia milovaní pre otcov. Lebo nijakým činom nežeľuje Bôh darov svojej milosti a svojho povolania.“ (Rm 11.25-29).

Skrze posledné posolstvo zaznieva volanie: „Vy, môj ľude, vyjdite von…!“

Brat Branham bol muž Bohom poslaný v našom čase práve tak, ako bol Ján Krstiteľ ten určený pre prvý príchod Krista. A práve tak, ako sa Ján nedožil ukrižovania Ježiša Krista, tak sa ani brat Branham nedožil návratu Krista. 11. júna 1933, keď brat Branham krstil veriacich v rieke Ohio, mu bolo povedané z nadprirodzeného oblaku: „Ako bol Ján Krstiteľ poslaný, aby predišiel prvému príchodu Krista, tak budeš ty poslaný so zvesťou, ktorá predíde druhému príchodu Krista.“

Nie on, ale zvesť! Ó, aký presný je Bôh v tom, čo hovorí a robí!

Brat Branham kázal presne to isté Slovo ako apoštolovia Peter a Pavol, čím bol v cirkvi znovu ustanovený Božský poriadok spasenia. Posol už medzi nami nie je viac ako 40 rokov, ale posolstvo je s nami a neexistuje spôsob, ako ho obísť. Niekto môže hovoriť o prorokovi a písať o ňom knihy, a napriek tomu zároveň žiť v minulosti, neschopný rozpoznať, čo Bôh koná v súčasnosti. Praví veriaci, ktorí teraz žijú v prítomnosti Božej, budú rešpektovať Bohom ustanovenú službu, skrze ktorú je posolstvo zaradené do správneho poriadku podľa Božieho plánu spasenia.

Dĺžka času určeného pre kázanie posolstva až do končín zeme nám nie je oznámená. Boh si to vyhradil pre Seba, učiniť všetky veci podľa Svojej veľkej rady. V každom prípade nastane návrat Krista v jednom dni, v jednej hodine a v jednom okamihu. Kto učí niečo iné, totiž že návrat Krista v súčasnosti už niekoľko rokov prebieha, je zvedený cudzím duchom, a taktiež zvádza druhých. Je najvyšší čas prestať so všetkými výkladmi Svätého Písma a výkladmi všetkých ťažko pochopiteľných výrokov brata Branhama, aby mohli byť praví veriaci zjednotení vo Svätom Duchu a svedčiť, veriť a učiť len veci, ktoré svedčí a učí Biblia!

Nech Pán daruje Jeho milosť, že by sa tí, ktorí boli oklamaní a sú v Satanovej pasci, mohli oslobodiť (2Tm 2.26). Učitelia klamstiev sú v rovnakej situácii, ako boli Kórach, Dátan a Abíram v ich čase, keď povstali proti Mojžišovi a Áronovi, ktorí boli postavení do čela Bohom samým. Boh ich popisuje ako „pohŕdačov“ (4. Mojžišova 16, Skutky apoštolov 13.41). Dokonca i v apoštolských časoch muži odstupovali od pravdy a učili, že vzkriesenie už nastalo, a takto pripravili mnohých o ich vieru. Pavol o nich písal: „ … a ich slovo sa bude rozožierať ako rakovina.“ (2Tm 2.16-18).

Pre posledné dni, v ktorých teraz žijeme, predpovedal nasledovné:

„A ako čo Jannes a Jambres sa postavili proti Mojžišovi, tak sa aj títo stavajú proti pravde, ľudia, zkazení na mysli, nedokázaní čo do viery.“ (2Tm 3.8).

Každé zjavenie, ktoré prichádza od Boha, každé biblické poznanie a učenie je veľmi jasné a pochopiteľné. Falošné učenia sú v protiklade k Božiemu Slovu a zdravému rozumu. Skrze proroka Izaiáša Bôh zvolal:

„Pohoničmi môjho ľudu sú deti, a ženy panujú nad ním. Môj ľude, tí, ktorí ťa vodia, zvodia ťa a pohlcujú cestu, ktorou máš ísť.“ (Izaiáš 3.12).

Každé Slovo Božie je inšpirované Duchom Božím a je užitočné pre vyučovanie pravdy. Naproti tomu každý výklad je inšpiráciou démonov a prináša len zmätok (2Pt 2 a iné). Služby ustanovené Bohom sú vždy dané na vzbudovanie cirkvi (1Kor 12, Ef 4 a iné).

Skutočný a smutný stav vecí v konečnom čase, ktorý spôsobili činitelia neprávosti, je nám ukázaný v Izaiášovi 28. Tu je nám povedané: „Lebo všetky stoly sú plné vývratku…“ To nevyžaduje žiadne vysvetlenie. Slovo je pravý pokrm, ktorý je rozdávaný (Mt 24.45-47) a Pán pred nami vždy pripravuje stôl, a to dokonca v prítomnosti našich nepriateľov. Praví veriaci sú živení nebeskou mannou, totiž zjaveným Slovom Božím.

V rovnakej kapitole Pán hrozí tým, ktorí kladú na stôl svoje vlastné vývratky – ich vlastné výklady – a hovorí, že padnú späť a budú zničení, pretože sa zapletú do slučky a budú lapení (verš 8-13). Pán hovorí veľmi jasne a ukazuje, čo považujú za svoju ochranu:

„ … lebo sme položili lož za svoje útočište a skryli sme sa do falše…“ Ale potom hovorí Pán:

„A učiním súd pravidlom a spravodlivosť váhou, a kamenec odprace útočište lži, a skrýš zaplavia vody…“ (verš 15-17). Potom obnovuje svoje zasľúbenie tým, ktorí sú Jeho: „Hľa, zakladám na Sione kameň…“

V Zachariášovi 4 nám je hovorené o náhlavnom-záverečnom kameni. Prorok videl cirkev ako sedemramenný zlatý svietnik so siedmimi trubkami, ktoré dodávajú olej pre sedem lámp. On taktiež videl náhlavný-záverečný kameň umiestnený na správne miesto v radosti a pokrikovaní: „Milosť, milosť mu!“ (verš 7).

Tesne pred koncom Pán sám povstane na hore Perazim: „ … aby učinil svoje dielo, svoje podivné dielo; aby vykonal svoju robotu, svoju čudnú robotu.” (Izaiáš 28.21). Apoštol Pavol o tom písal v Rimanom 9.28: „Lebo zkazu, a rýchlu, vykoná v spravodlivosti; lebo záhubu, rýchlu, učiní Pán na zemi.“

Nie skrz zmŕtvychvstanie proroka, nie v stane, ktorý by mohol byť len na jednom mieste, ale na celej zemeguli, pod celým nebom dokončí vzkriesený Pán svoje dielo skrze moc Svätého Ducha. Veríme, ako hovorí Sväté Písmo, že Pán sám všetko privedie k záveru mocným a krátkym dielom tesne predtým, ako sa vráti. Len to, čo nám v Biblii bolo zasľúbené, sa skutočne aj stane. Ak neexistuje zasľúbenie, následne nemôže byť ani naplnenie.

Je to jednoducho moja túžba konať podľa mojej zodpovednosti pred Bohom, skrze autoritu priameho povolania, byť spravodlivý a všetkým oznámiť, že každý výklad pochádza zo zlého porozumenia a je dielom nepriateľa. Pán sám ma povolal Jeho mocným, všetko prenikajúcim hlasom 2. apríla 1962 a pripútal ma k Jeho Slovu, keď povedal: „Pošlem ťa od mesta k mestu kázať moje Slovo!” (2Tm 4.1-5). Preto považujem každý výklad za ohavnosť. Každé učenie založené na Písme zjednocuje pravých veriacich pod Ježišom Kristom ako hlavou. Každý výklad však spôsobuje rozdelenie a ľudia naivne nasledujú určitého brata, uveria jeho „zvláštnemu zjaveniu”, pretože sa odvoláva na proroka.

Múdre panny sú ako Mária: Nepoznajú žiadneho muža a prijímajú len Slovo zasľúbenia, neveria žiadnym bláznivým výkladom, pretože sú „nevestou Slova”, ktorá nemôže byť zvedená. Ktokoľvek chybne podáva výroky brata Branhama a neberie ich späť do Svätých Písem, aby ich overil, z nich nutne vytvorí ďalšie posolstvo a je vinný, pretože chybne podáva Slovo pravdy. Je smutné, že sa dnes musíme pýtať: „Ktorému posolstvu veríš? Je ich toľko!” Ale ešte stále existuje len jedno večné evanjelium, ktoré je teraz kázané na celom svete ako svedectvo všetkým národom predtým, ako príde koniec (Mt 24.14, 1Pt 1.25).

Rôzne témy

Je tak mnoho tém, ktoré v súčasnosti veľmi zamestnávajú ľudstvo a taktiež mysle veriacich. Zmena klímy, prírodné katastrofy, takzvaná „vojna proti terorizmu”, vzostup cien energií, sociálna nespravodlivosť, globalizácia, pokles hodnoty amerického dolára a zavedenie používania eura v krajinách, kde sa ťaží ropa, zjednocovanie všetkých náboženstiev a cirkví pod Rímom, politické spojenectvo Ruska, Iránu a Číny, mierový proces na Blízkom východe, teória o dvoch palestínskych štátoch, otázka Jeruzalema a v neposlednom rade svetovláda.

Pri príležitosti 50. výročia jej podpísania nám bola pripomenutá „Rímska zmluva” z marca 1957. Od 21. decembra 2007 nebude medzi 27 krajinami Európskej únie potrebná pasová alebo hraničná kontrola. Posledná svetová moc naberá svoju podobu.

4. októbra 2007 rozhodnutie Európskeho parlamentu v Štrasburgu zosmiešnilo biblické učenie stvorenia. Väčšinou 48 hlasov ku 25 bolo rozhodnuté, že jedinou teóriou, ktorá sa bude učiť na školách, bude teória evolúcie. Bohorúhači takisto stále viac a viac strácajú bázeň. Jeden z nich nazval svoju knihu „Šialenstvo Božie”, iný zase „Pán nie je pastier”. Bezbožnosť je vskutku na vzostupe, ako bolo predpovedané pre konečný čas. Celý svet sa stal „Sodomou a Gomorou”. Božský poriadok pre manželstvo a rodinu, ako bol určený Bohom samým, je považovaný za zastaralý a homosexualita, ktorá je v protiklade k Božskému poriadku stvorenia, je otvorene prijímaná ako normálna.

V tomto obežnom liste sa nemôžeme podrobne venovať všetkým týmto témam. Ale všetky tieto veci sú pre konečný čas predpovedané v Svätých Písmach. V prorokovi Izaiášovi čítame:

„ … potácať a motať sa bude zem ako opilý a bude prenesená sťa koliba na noc, a jej prehrešenie sa ťažko doľahne na ňu, padne a viacej nepovstane.“  (Izaiáš 24.20). To však nie je koniec, je to len koniec starej zeme, ktorá je odsúdená na zánik. Pán, náš Boh, sa nám postaral o nový začiatok, a preto nám dal zasľúbenie:

„Lebo hľa, stvorím nové nebesia a novú zem, a nebudú sa spomínať drievne veci ani neprídu na myseľ.” (Izaiáš 65.17). A tak to presne bude. Po strašnom konci prídu nové nebesia a nová zem (Zj 21), v ktorých prebýva spravodlivosť (2Pt 3.13). Amen.

Nikto nemôže zastaviť beh dejín. Bôh už rozhodol o všetkých veciach a tie sa stanú podľa Jeho časového plánu pre celú večnosť. Najdôležitejšou vecou je, aby sme boli nájdení vo vôli Božej a aby Božie zaľúbenie na nás spočinulo, aby sme boli medzi tými, ktorí sú pripravení na príchod Krista a môžu uniknúť všetkému, čo príde na zem (ev. Lukáša 21.25-26).

Zhrnutie

Záverečné slovo všetkým slúžiacim bratom: Spoločne dobre využime krátky čas, ktorý nám zostáva na krištáľovo jasné zvestovanie posledného posolstva tak, ako ho nachádzame v Božom Slove so všetkými zasľúbeniami, až kým neuvidíme ich naplnenie a poslední budú vyvolaní a čas milosti príde ku koncu. Nepotrebujeme senzácie, ani osobné potvrdenie svetlom a podobnými vecami, ale potvrdenie Slova, ako to v ev. Marka 16 Pán zasľúbil tým, ktorí veria, a tým, ktorých povolal do služby.

Zjavené Slovo je duchovný pokrm. Na to sa brat Branham odvolával, keď mi povedal 3. decembra 1962 v Louisville, Kentucky, USA, v prítomnosti svedkov Freda Sothmana a Banksa Wooda: „Brat Frank, počkaj s rozdávaním uskladneného pokrmu, až kým príde čas a obdržíš poslednú časť pokrmu.” Spolu so všetkými vernými slúžiacimi bratmi v rôznych krajinách budeme ponúkať duchovný pokrm pre Boží ľud. To som robil od roku 1966, skrze preklad kázaní brata Branhama do nemeckého jazyka, ktoré sa stali úžasným požehnaním pre mnohých.

Po tom, ako Mojžiš dokonal svoju službu, zjavené Slovo Božie bolo umiestnené do archy zmluvy. Jozua prikázal kňazom, aby vzali archu na svoje plecia, a tak prekročili spolu s Božím ľudom rieku Jordán a vzali do vlastníctva zasľúbenú zem. Presne tak sa to deje aj dnes: Máme plné a úplné Slovo Božie, vlastníme všetky zasľúbenia a napredujeme vo viere, až kým neprežijeme naplnenie všetkých vecí.

Záver roku

Rok 2007 bol požehnaný úžasným spôsobom. Nikdy predtým nepočulo Slovo Božie také množstvo ľudí v toľkých krajinách. Nikdy predtým sme nedosiahli toľko ľudí prostredníctvom mesačných internetových vysielaní našich stretnutí v Krefelde a Zuriche. Sme Bohu hlboko vďační za to, že nám dal možnosť a schopnosť niesť skrze internet posledné posolstvo do ďalekých kútov zeme. Teraz sme schopní vysielať v 7 rôznych jazykoch a s Božou pomocou budeme mať v polovici budúceho roka kapacitu prenášať bohoslužby v 12 rôznych jazykoch.

Využijem túto príležitosť, aby som vyjadril svoju vďačnosť všetkým, ktorí podporujú prácu misijného centra. Môžeme spočinúť v 100-percentnej istote, že toto dielo je určené Bohom samým a že služba, ktorú Mu obetujeme, je v Jeho dokonalej vôli. Podľa priameho poverenia Všemohúceho Boha sme kázali pravé Slovo a Pán skrze Jeho milosť bol s nami po celý čas. S Jeho pomocou budeme ďalej pokračovať a Jeho pravda zostane s nami až do samotného konca: „Pre pravdu, ktorá zostáva v nás, a bude s nami na veky.” (2. Jána 2).

Ak Pán dá, budem pokračovať v stretnutiach v Krefelde v misijnom centre každý prvý víkend v mesiaci a každú poslednú nedeľu v Zurichu. Čas medzitým je venovaný práci v misijnom centre a cestám do rôznych krajín.

Posledné stretnutie v Zurichu je plánované na nedeľu 23. decembra 2007 o 14:00, spolu s večerou Pánovou a časom obecenstva po bohoslužbe.

Ak Pán dá, v Krefelde budeme mať naše prvé medzinárodné stretnutie 5. a 6. januára 2008.

Cesta do Izraela sa predĺžila o jeden deň. Pretože letecká spoločnosť El Al nemá dostatok voľných miest na 15. mája 2008, poletíme naspäť 16. mája. Náklady na tento deň navyše sú len 30 Euro, a budeme mať za to o jeden deň navyše v Jeruzaleme.

Na cestu do Izraela sa už prihlásilo viac ako 80 účastníkov, čo znamená, že čoskoro dosiahneme plnú kapacitu dvoch autobusov. Skúsenosť nám hovorí, že niekoľko miest sa môže uvoľniť tesne pred odjazdom, takže ďalší, ktorí sa rozhodnú neskôr, sa možno budú môcť pridať.

S veľkou dôverou kráčame do roku 2008, vediac, že Pán, ktorý dokončil dielo stvorenia, je ten istý, ktorý dokončí dielo spasenia. Boh sám prevzal plnú zodpovednosť za celý plán spásy a On nám pridelil naše miesta v ňom. Je mojou túžbou, že by sa všetci bratia a sestry mohli stať požehnaním pre ostatných, pretože to je to, čo Boh zasľúbil Abrahámovi: „ … požehnám ta, …a budeš požehnaním.” Nehanbite sa zdieľať s ostatnými zasľúbenia Božie a taktiež to, čo On učinil a stále koná až do tohto dňa. Postavte sa s Pánom na Slovo. Ako posledné by som vám všetkým chcel zaželať požehnaný rok 2008, nech je Pán s vami po celý rok.

V Jeho poverení

￼

“Lebo oči Hospodinove chodia sem a ta po celej zemi,
aby dokázal svoju silu pri tých, ktorých srdce je celé obrátené k nemu.”
(2. Kronická 16.9)

Kto sa vzdá nevyhráva, víťaz sa nikdy nevzdáva!

“Kto víťazí, zdedí všetko, a budem mu Bohom, a on mi bude synom.” (Zj 21.7)