„Ježiš Kristus je ten istý včera, dnes a až na veky.”

(Žd 13:8)

OBEŽNÝ LIST Apríl 2017

Jubilejné vydanie
55 rokov pôsobenia v Božom poverení

Veľmi srdečne vás všetkých zdravím, bratia a sestry, po celom svete v drahom mene nášho Pána Ježiša Krista Slovom zo Zjavenia 1:1:

„Zjavenie Ježiša Krista, ktoré mu dal Boh, aby ukázal Svojim sluhom, čo sa musí udiať naskore, a On pošlúc ho po Svojom anjelovi ukázal v znameniach Svojmu sluhovi Jánovi…“

Apoštol Ján bol služobník, ktorému bola zjavená prorocká časť spásneho plánu. Apoštol Pavol bol služobník, ktorému bolo zjavené všetko, čo sa bude diať počas času milosti až po návrat Krista.

Pavol mohol písať: „A ďakujem Tomu, ktorý ma posilnil, Kristu Ježišovi, nášmu Pánovi, že ma povážil za verného a postavil do služby…“ (1Tm 1:12) To isté môžem povedať aj ja. Aj toto stále platí: „A síce jedných postavil Boh v Cirkvi, a to ponajprv apoštolov, po druhé prorokov, po tretie učiteľov; potom divotvorné moci, potom milosti dary uzdravovania…“ (1Kor 12:28)

Na základe Svojho spásneho plánu Boh Pán sám do Svojej Cirkvi dosadil služby. V našom čase mala veľký význam v spásnych dejinách služba Williama Branhama, obzvlášť pre Cirkev na celom svete, a má ho aj služba, prostredníctvom ktorej posledná zvesť predchádza druhému príchodu Krista.

Jeremiášovi Pán povedal: „Nepovedz: Som dieťa! (Ja som mal 29 rokov.) Ale ku komukoľvek ťa pošlem, pôjdeš, a všetko, čokoľvek ti prikážem, budeš hovoriť. … Dobre vidíš, lebo Ja bdiem nad Svojím Slovom, aby som ho vykonal. … A budú bojovať proti tebe, ale ťa nepremôžu, lebo Ja som s tebou, hovorí Hospodin, aby som ťa vytrhol.“ (Jr 1:7, 12, 19)

Najvyššiemu kňazovi Jozuovi bolo povedané: „Takto hovorí Hospodin Zástupov: Jestli budeš chodiť po Mojich cestách a jestli budeš strážiť Moju stráž, vtedy budeš aj ty súdiť Môj dom aj budeš strážiť Moje dvory, a dám ti, aby si chodil medzi týmito, ktorí tu stoja.“ (Zach 3:7)

Vskutku, Boh Svojim prorokom a apoštolom oznámil, čo pre tých Svojich od večnosti určil – a v tomto poslednom čase aj pre nás. Slovo a Božia rada neboli nikdy zjavené takým jasným a všeobsiahlym spôsobom ako v našom čase.

V rôznych obežných listoch som podal správu o mnohých rokoch a mimoriadnych prežitiach, ktoré sú v priamom spojení so službou, ktorú mi zveril sám Pán 2. apríla 1962.

Pretože ma o to slúžiaci bratia prosili, ešte raz uvádzam niekoľko osobných údajov. Ako je vám všetkým známe, narodil som sa v decembri 1933 v okrese Danzig, vo vtedajšom západnom Prusku. Po úteku pred vojnovým frontom v januári 1945 sme spolu s rodičmi a súrodencami žili od marca 1945 v severnom Nemecku. Od roku 1947 som navštevoval evanjelizácie a medzinárodné kresťanské konferencie predovšetkým v Hamburgu. V roku 1948 som prežil obrátenie a krst viery, v roku 1949 krst Duchom a posvätil som svoj život môjmu Pánu a Spasiteľovi, Ježišovi Kristovi.

Opakovane som navštevoval konferencie v letničnom zbore Elim na ulici Bachstrasse, ako aj slobodný letničný zbor na ulici Eimsbüttel v Hamburgu. Počas povojnových rokov pôsobil Svätý Duch obzvlášť medzi utečencami a vyhnancami, áno, diali sa krsty Duchom, takže dokonca celé zbory počas modlitby v harmónii chválili Boha v jazykoch.

V roku 1949 som na letničnej konferencii amerického evanjelistu Hala Hermana, ktorý v roku 1945 ako vojnový reportér po útoku atómovou bombou filmoval hirošimské ruiny, počul po prvýkrát o Williamovi Branhamovi. Aj Albert Goetz neskôr vo svojom časopise „Viac svetla“ hovoril o ňom a aj o nadprirodzených veciach, ktoré sa v jeho službe diali. Zverejnil nemecký preklad knihy Gordona Lindsaya „William Branham – muž Bohom poslaný“.

Od januára 1952 som býval v Krefelde. Tu sa nachádzal malý letničný zbor, v ktorom som bol povolaný kázať. Veci, ktoré som čítal v knihe „William Branham – muž Bohom poslaný“, vo mne vzbudili túžbu počuť tohoto Božieho muža osobne.

V auguste 1955 som zažil požehnané zhromaždenia brata Branhama v Karlsruhe. Jeho jednoduchosť a pokora na mňa urobili dojem v najhlbšom vnútri. V zhromaždeniach sme videli dar uzdravovania spojený s prorockým darom, pri ktorom vo videní videl to, čo mu Boh práve zo života chorého v modlitebnej rade zjavil. Pred našimi očami sa diala rovnaká služba, aká je opísaná v štyroch evanjeliách o našom Pánovi. Pred našimi očami sa stali slepí skutočne vidiacimi, chromí chodiacimi a ťažko chorí zdravými. Bolo kázané plné evanjelium Ježiša Krista a Boh ho potvrdzoval sprievodnými znameniami (Mk 16:20). Od prvého dňa som bol presvedčený o tom, že nikto nemôže konať skutky, aké sa diali tam, jedine že by bol Boh s ním a konal ich. To, čo som prežil v auguste 1955 v Karlsruhe a čoho som sa stal na vlastné oči a uši svedkom, boli zhromaždenia ako v Biblii, dni ako v čase apoštolov.

Vedel som, ako rozdielne sa v cirkvách učí, verí a krstí. Preto som chcel zistiť, čomu tento Boží muž verí, čo učí, pretože Boh toto Slovo na mieste potvrdzoval pred tisíckami ľudí. S touto túžbou som sa zúčastnil v dňoch 6. – 15. júna 1958 veľkej konferencie časopisu „Hlas uzdravovania“ (Voice of Healing) v Dallase v americkom štáte Texas, ktorú organizoval Gordon Lindsay. Počas dopoludňajších a popoludňajších zhromaždení hovorili svetovo známi evanjelisti, ale vo večerných bol hlavným rečníkom brat Branham. Tak som mal možnosť porovnávať a už prvé tri dni mi stačili na to, aby som si v tom urobil jasno: Bolo to božské oprávnenie, ktoré odlišovalo službu brata Branhama od ostatných evanjelistov.

Pred večerným zhromaždením 12. júna 1958 v Dallase som s ním hovoril a povedal som mu: „Brat Branham, vidím rozdiel medzi tebou a všetkými ostatnými evanjelistami. Chcel by som vedieť, čomu veríš a čo učíš.“ Jeho odpoveď znela: „Mám zvesť, ktorú musím priniesť. Choď za Leom Mercierom. On zaznamenáva kázania na pásky. Popros ho, aby ti nejaké z nich dal…“ Na záver tohoto rozhovoru povedal: „Brat Frank, ty sa s touto zvesťou vrátiš do Nemecka.“ V tom čase som žil už dva a pol roka v Kanade. O zvesti som v tom okamihu počul po prvýkrát. Na konci rozhovoru sme sa objali. Ďalšieho dňa som šiel za bratom Mercierom, ktorý mi dal päť pások s kázaniami. Zanechal som mu svoju adresu a odvtedy som dostával každé kázanie, ktoré brat Branham kázal.

Nový úsek

Krátko potom som sa vrátil do Nemecka. Tu som pôsobil ako kazateľ, tak ako pred mojím vycestovaním v roku 1956. V októbri 1959 prišiel zodpovedný brat Slobodných letničných zborov do Krefeldu a verejne v zhromaždení varoval pred Williamom Branhamom a jeho učením. Pre mňa a niekoľko ďalších bratov a sestier, dohromady 14 osôb, nastal okamih opustiť zbor. Zhromažďovali sme sa v malom domácom zbore, v ktorom som v decembri 1959 preložil prvé kázania brata Branhama. Pán daroval milosť, takže som čoskoro musel prenajať sálu pre 70 osôb. Onedlho sme prenajali sálu s presne 120 sedadlami. Potom sme prenajali ďalšiu, ktorá mala 240 sedadiel, pretože prichádzalo stále viac súrodencov z iných miest. V apríli 1974 sme mohli posvätiť vlastný Boží dom so 750 miestami na sedenie. Kázania brata Branhama, ktoré mi boli pravidelne zasielané, sme počas všetkých tých rokov v našich zhromaždeniach prekladali priamo zo zvukových pások. Tak sme prežili ako zbor harmonický duchovný rast.

Moje prežitia zo zhromaždení brata Branhama, či už v roku 1955, 1958 a 1962 a osobné stretnutia sú vám známe. 21 listov od brata Branhama z obdobia od 11. novembra 1958 do 30. septembra 1965 skladá svedectvo o mojom osobnom spojení s Božím mužom.

To bol ten deň, ktorý Pán určil
Bez povolania žiadne poslanie – žiadne poslanie bez povolania

V nedeľu 2. apríla 2017 to bolo 55 rokov odvtedy, čo ma verný Pán povolal podľa Svojej vôle na základe Svojho spásneho plánu. Pavol o svojom povolaní svedčil trikrát: v Skutkoch apoštolov 9, 22 a 26. Brat Branham o svojom povolaní taktiež často vydával svedectvo. Kto našiel u Boha milosť, uveril, kto nie, prešiel pomimo. To isté sa deje teraz.

Apoštol Pavol sa predstavil takto: „Pavol, sluha Ježiša Krista, povolaný apoštol, oddelený k evanjeliu nášho Boha…“ (Rm 1:1) Aj apoštol Jakub sa predstavil ako „služobník“: „Jakub, Boha a Pána Ježiša Krista sluha…“ (Jk 1:1) To isté činil apoštol Peter: „Šimon Peter, sluha a apoštol Ježiša Krista…“ (2Pt 1:1) Verný služobník koná všetko presne podľa pokynov svojho Pána a tak, ako mu jeho Pán prikázal.

V rôznych obežných listoch som podal správu o ďalších prežitiach, ktoré priamo súvisia so službou, ktorou ma Spasiteľ osobne poveril. Opakovane ma oslovil slovami „Môj služobník“ a môžem uviesť každé miesto, kde a kedy sa to stalo. Ani raz to nebolo v sne, vždy som bdel. Tak ako Pavol môžem aj ja pred Bohom a ľuďmi povedať: „A stalo sa mi…“ (Sk 22:6) Kto dokáže pochopiť, čo to znamená počuť všetko prenikajúci hlas Pána a aká je to zodpovednosť, keď človek prijme priamy pokyn?

• Krefeld: Moje svedectvo o mocnom prežití z 2. apríla 1962 je vám všetkým už roky známe. Na úsvite som počul mocný hlas Pánov: „Môj služobník, tvoj čas pre toto mesto čoskoro pominie, pošlem ťa do iných miest zvestovať Moje Slovo.“ Odpovedal som: „Milovaný Pane, oni ma nebudú počúvať…“ Jeho odpoveď bola: „Môj služobník, príde čas, keď ťa budú počúvať. Zaobstarajte si pokrm a potraviny, pretože príde veľký hlad. Potom budeš stáť v strede ľudu a rozdávať pokrm…“ a potom nasledovali podrobnosti, na ktoré som mal dbať. Dve posledné veci, ktoré mi Pán prikázal, boli: „Môj služobník, nezakladaj lokálne zbory a nevydávaj vlastný spevník, pretože to je znamenie denominácie…“ Som presvedčený o tom, že lokálne zbory sú biblické, ale mojím poverením nie je zakladať zbory v iných mestách a krajinách. Aj keď je u nás zvykom, rovnako ako v iných zboroch, spievať zo spevníkov, ja nesmiem vydať žiadny. Splnil som presne to, čo mi Pán povedal.

• Marseille, Francúzsko: „Môj služobník, vstaň a čítaj 2. Timoteovi 4, pretože chcem s tebou hovoriť…“ Predchádza-júci večer mi bola položená otázka, čo znamená sedem hromov zo Zjavenia 10. Na to som nemal žiadnu odpoveď. Ďalšieho rána mi dal Pán sám odpoveď zo Svätého Písma: „Káž Slovo, pristupuj v pravý i nepravý čas, karhaj, tresci, napomínaj s celou zhovievavosťou a s učením.“ Potom som položil svoju Bibliu na stolík, pozdvihol som ruky a povedal: „Milovaný Pane, tak iste, ako si mi prikázal čítať tento text, tak isté je, že to, čo sedem hromov hovorilo, nebolo napísané, a preto o tom nemôže byť kázané.“ To je „Tak hovorí Pán.“ Praví služobníci Ježiša Krista sú Bohom samým zaviazaní zvestovať len to, čo stojí napísané (Zj 1:1-3), a nesmú z napísaného nič odobrať a nič k tomu pridávať (Zj 22:18-20). Sedem hromov zo Zjavenia 10 predsa zaznie až po tom, čo Pán zostúpi ako Anjel Zmluvy a postaví Svoju nohu na zem a more.

• Krefeld: Videnie s pšeničným poľom a kombajnom bolo výnimočné. Toto prežitie veľmi mnohí hanobili. Jeden brat pred mnohými rokmi dokonca napísal brožúru s názvom „Spisy kombajnu“. V nej sa mi veľmi vysmieval a opísal ma ako antikrista, zvodcu atď. Ja pred Božou tvárou len podávam ďalej to, čo som videl a počul: Bol som v duchu presadený na veľké prezreté pšeničné pole a videl som, ako sa všetky plné klasy, ktoré už boli opálené slnkom, rovnomerne skláňali. Viem, že v celom čase milosti bolo siate Slovo ako semeno a že v každom časovom období Cirkvi nastala žatva duší premožiteľov. Ale Písmo hovorí aj o tom, čo sa bude diať priamo na konci: že pšenica bude prinesená do nebeskej sýpky (Mt 2:12). Bolo mi nápadné, že na celom pšeničnom poli nebol žiadny bodliak a v duchu som vedel, že burina už bola vyzbieraná, ako stojí napísané: „Zoberte najprv kúkoľ a poviažte ho do snopov…“ (Mt 13:30) Potom som pozrel doľava a videl som úplne nový kombajn. V okamihu Pán prehovoril mocným hlasom: „Môj služobník, kombajn je určený pre teba, aby si zožal úrodu…“ Okamžite som šiel a nastúpil som na kombajn. Úplne sa však zotmelo, bolo to akoby sa v rozbúrených oblakoch odohrával boj. Povedal som: „Verný Pane, je neskoro, nemôžem úrodu zožať, súdy na zem už prichádzajú.“ V ďalšom okamihu skrze otvor v oblakoch celou silou zasvietilo slnko a osvietilo pšeničné pole. Okamžite som pohol pákami a začal som zberať úrodu. V okamihu, keď som skončil, nastala úplná tma a počul som už len hluk a hromy.

• Krefeld: „Môj služobník, odriekni cestu do Indie!“ To som učinil, až keď mi to Pán prikázal po druhýkrát. Práve som si vyzdvihol lístky z cestovnej kancelárie a v piatok v októbri 1976 som mal letieť. Lietadlo z Bombaja do Madrasu, na ktoré som mal zakúpený lístok, začalo horieť, zrútilo sa a všetkých 96 pasažierov zahynulo. Moje meno bolo na zozname cestujúcich, ako to potvrdil telefonát z cudzineckého úradu, ale čas môjho odchodu domov ešte neprišiel.

• Edmonton, Kanada: „Môj služobník, na základe Matúša 24:45-47 som ťa určil k tomu rozdávať pokrm v pravom čase.“ To bola pre mňa odpoveď z úst Pána po tom, čo mi bola deň predtým bratom Bablitzom položená otázka, či je moju službu možné nájsť v Biblii, tak ako službu brata Branhama. Až dovtedy som to sám nevedel. Ó, vernosť Božia! Amen. Brat Branham mi predsa 3. decembra 1962 povedal: „Brat Frank, počkaj s rozdávaním pokrmu, kým neobdržíš zvyšok.“

• Krefeld: „Môj služobník, keď začne posledné pôsobenie, budem s tebou opäť hovoriť. Potom bude Môj Duch v tebe posvätený…“ Pri tom bolo zmienené aj mesto Zürich. Pevne verím, že na konci bude Boh sám konať krátke a mocné dielo, na ktorom budeme mať účasť: „Pretože Pán vykoná Svoje Slovo tak, že na zem privedie tie veci iste a ranu za ranou vykoná.“ (Rm 9:28 podľa nem. prekladu)

• Krefeld: „Môj služobník, keď sa otvoria hranice, zavolám Nevestu z východoeurópskych krajín…“ Vo videní som sa nachádzal vo veľkej slávnostnej sále na pódiu. Dnu vošlo mnoho ľudí a posadilo sa. Potom som videl, že všade ešte boli prázdne stoličky. V ďalšom okamihu zaznel zhora sprava od lustra, pod ktorým som sa nachádzal, Pánov hlas: „Môj služobník, keď sa to stane, je Môj príchod veľmi, veľmi blízko!“ Potom som videl, ako postupne vošli jednotlivé skupiny z východoeurópskych krajín. Vedúci brat každej skupiny ma pozdravil a potom vošiel spolu s ostatnými ďalej do sály. Keď vošla posledná skupina, pozrel som sa do sály: Teraz boli všetky stoličky obsadené. Toto prežitie som mal trinásť rokov pred pádom berlínskeho múru v roku 1989 a pred otvorením východných hraníc. Vtedy, v roku 1976 nikto nepomyslel na to, že sa východný blok oslobodí a nastane zjednotenie Nemecka a Európy.

• Krefeld: „Môj služobník, choď na susedný pozemok, posväť mi ho a stavaj na ňom…“ Na pozemku vedľa našej modlitebne bol v druhej svetovej vojne zajatecký tábor a ešte bol oddelený od nášho pozemku 2,3 metra vysokým plotom. Cez úzku bránku, ktorá vedie k nákupnému centru, som prešiel na tento pozemok, pokľakol som v húštine a posvätil som ho Bohu nebies pre Jeho Cirkev tu na zemi. Dnes sa na ňom nachádzajú misijné budovy, tlačiareň, kancelária, expedičné miestnosti a krstiteľnica.

• Krefeld: „Môj služobník, choď za R. T., vezmi so sebou starších a prečítaj mu Slovo, ktoré povedal prorok Izaiáš Ezechiášovi. Bude zdravý (Iz 38).“ Brat Russ, brat Schmidt a ja sme učinili, čo Pán prikázal, a Boh potvrdil Svoje Slovo divom uzdravenia!

• Krefeld: „Môj služobník, choď tam, vyslov Slovo, pretože veriaca žena nemá byť zahanbená pred svojím neveriacim mužom.“ Jedna drahá sestra cestovala viac ako 300 km na úplne novom aute do zhromaždenia, ale keď sa chcela vydať na spiatočnú cestu, auto nenaštartovalo, a to ani potom, čo sa ním zaoberali odborníci z radov našich bratov a dokonca z ADAC-u (medzinárodný automobilový klub zabezpečujúci aj opravy na cestách). Práve som prechádzal modlitebnou miestnosťou, keď zaznel Pánov hlas. Žiadny človek si nedokáže predstaviť, akú istotu, akú absolútnu istotu to so sebou prináša, keď z úst Pána zaznie Slovo! Šiel som von (niekoľko bratov bolo ešte nablízku) našiel som túto sestru a povedal: „Choď, naštartuj auto, pretože tak povedal Pán.“ Sestra namietala: „Ale skúsili sme už všetko možné…“ Prerušil som ju: „Nehovor, choď a konaj, čo ti bolo povedané v mene Pánovom!“ Bolo to vyslovené a stalo sa to – auto naštartovalo na prvý pokus a ona na ňom bez problémov došla až domov! Nasledujúce ráno auto nevydalo žiadny zvuk a muselo byť odtiahnuté do servisu. Tam zistili, že je pokazené benzínové čerpadlo a musí byť vymenené za nové.

• Krefeld: V sobotu 18. novembra 1978 ku mne prehovoril Pán okolo 10:00 ráno v kancelárii misijného centra: „Môj služobník, skúmaj Skutky apoštolov, či bol niekedy muž povolaný do služby so svojou ženou.“ Vzal som Bibliu, čítal som Skutky apoštolov a rýchlo som zistil, že ani sedem mužov, ktorí sa starali o chudobných, nebolo povolaných so svojimi ženami. Touto výzvou bolo Bohom samým ako falošné odkryté proroctvo, ktoré zaznelo v máji 1976, že má byť do služby posvätený manželský pár – čo sme aj urobili pod dojmom, že ide o „Tak hovorí Pán“.

• Krefeld: V decembri 1980 som bol na misijnej ceste Afrikou v Accre v Ghane štyrikrát poštípaný komárom. Po mojom návrate ma 1. januára 1981 vzali do nemocnice, kde mi diagnostikovali tropickú maláriu v pokročilom štádiu. O tri dni neskôr som počul slová, ktoré adresoval hlavný lekár, prof. Dr. Becker, svojmu lekárskemu tímu: „Je neskoro. Je príliš neskoro. Tu viac nič nepomôže, žiadne lieky ani transfúzia.“ Ešte som mohol počuť, ale bol som príliš slabý, aby som hovoril. Uvedomil som si, že sa blíži koniec, a mojou jedinou otázkou bolo: „Pane, môj Spasiteľu, ako pred Tebou obstojím?“ Potom som bol vzatý z tela a premiestnený pod modré nebo a videl nesčíselný zástup oblečený v bielom. Všetci boli v rozkvete svojej mladosti (Jób 33:25). Nápadné boli rôzne farby vlasov. Všetky sestry mali rozpustené dlhé vlasy. Majestátne sme stúpali stále vyššie. Potom som videl niečo ako vodorovnú deliacu líniu, aká sa objavuje nad oblakmi pri východe slnka. V duchu som vedel, že sa potom stretneme v povetrí s Pánom. Preto som hľadel nahor a videl som sväté mesto. Moje nebeské telo prenikali vlny blaženosti. Vedel som: to je vytrhnutie. Moje sklamanie, keď som sa vrátil do svojho pozemského tela, bolo veľké.

• Krefeld: „Môj služobník, zhromaždi mi Môj ľud, všetkých, ktorí so mnou učinili zmluvu pri obeti. Dám, aby počuli Moje Slová…“ Neskôr som našiel dve biblické miesta, ktoré vyjadrovali to isté: 5. Mojžišova 4:10: „Zhromaždi mi ľud, a dám, aby počuli Moje Slová…“ a Žalm 50:5-6: „Zhromaždite mi Mojich svätých, ktorí učinili so Mnou zmluvu pri obeti. A nebesia budú oznamovať Jeho spravodlivosť, lebo On, Boh, je sudcom. Sélah.“ Boží ľud, pravá Cirkev Novej zmluvy, bude teraz zhromažďovaná, aby počula Božie Slová. Museli sme pochopiť, čo nám Boh daroval skrze novozákonné uzatvorenie zmluvy: „…lebo toto je Moja tej novej zmluvy krv, ktorá sa vylieva za mnohých na odpustenie hriechov.“ (Mt 26:28) Kto teraz patrí k Božiemu ľudu, príde, aby počul Božie Slová. Všetci ostatní budú pokračovať po svojich vlastných cestách. Napĺňa sa Písmo: „Ten, kto je z Boha, počúva Slová Božie; vy preto nepočúvate, pretože nie ste z Boha.“ (Jn 8:47)

• Varna, Bulharsko: Na misijnej ceste 15. júla 1999 som bol uprostred dňa mimo tela prenesený do raja: Videl som harmonicky sa pohybujúcu plnosť svetla, ktorá pozostávala z farieb dúhy. V duchu som vedel, že vyššie po mojej pravici je trón, pretože odtiaľ zhora prichádzalo množstvo svetla v podobe ohňa. Vľavo spieval s pozdvihnutými rukami v nemeckom jazyku mužský chór slová Žalmu 34: „Anjel Hospodinov táborí vôkol tých, ktorí sa ho boja, a vytrhuje ich. Anjel Pánov je teraz tu! Okúste a vidzte, že dobrý je Hospodin; blahoslavený muž, ktorý sa utieka k nemu!“ Brat Branham 68-krát povedal: „Anjel Pána je teraz na pódiu.“ Bola to prítomnosť Pána v nadprirodzenom svetelnom oblaku.

Všetko je milosť: povolanie, poslanie a s tým spojené prežitia. Stále platí, že zvesť musí predísť druhému príchodu Krista. Tak to brat Branham povedal 17-krát a to, čo Boh pred založením sveta rozhodol vo Svojom spásnom pláne, nemôže nič zrušiť: „…ktorý oznamujem od počiatku to, čo bude na koniec, a od pradávna veci, ktoré sa ešte nestali, ktorý hovorím: «Moja rada stojí!», a činím všetko, čo sa mi len ľúbi…“ (Iz 46:10)

Na základe božského predurčenia som smel až do dnešného dňa vykonávať poverenie súvisiace so spásnymi dejinami. Verný tomu, čo mi Pán 2. apríla 1962 prikázal, som už v rokoch 1966-67, krátko po odchode brata Branhama domov, zorganizoval zhromaždenia v 25 mestách v piatich krajinách západnej Európy. Od roku 1968 som precestoval aj krajiny východnej Európy cez Moskvu až na Ural a Sibír. Ďalšie krajiny a kontinenty nasledovali. Cestoval som od mesta k mestu, z krajiny do krajiny, lietal z kontinentu na kontinent a kázal Slovo, tak ako ma Pán poveril 2. apríla 1962 – dokonca aj v Káhire, Damasku, Aleppe a Bejrúte.

I v Kanade, USA, Latinskej Amerike, Afrike, Ázii, Austrálii a na Novom Zélande a dokonca v Pekingu, kde som bol na začiatku 80. rokov privítaný ako štátna návšteva, som vyučoval Božiemu Slovu a prinášal zvesť. Verný Pán daroval ku každej ceste milosť a Svoje požehnanie. Beriem veľmi vážne Jeho poverenie, ktoré brat Branham pred svedkami potvrdil 3. decembra 1962: rozdávam duchovný pokrm a zvestujem večne platné Božie Slovo, kdekoľvek sa naskytne príležitosť.

Počas 55 rokov od toho nadovšetko mocného prežitia z 2. 4. 1962 som smel kázať v 650 mestách v 160 krajinách – v mnohých opakovane. Počas každomesačných misijných ciest v celom tomto časovom období som nalietal viac ako 10 miliónov letových míľ. Nikdy som na jednom mieste neostal viac ako 1 – 2 dni a nemal viac ako 2 – 3 zhromaždenia, hneď som pokračoval do ďalšieho mesta, aby som v Božom poverení prinášal poslednú zvesť, až kým nebudú vyvolaní aj tí poslední predurčení. Prostredníctvom televízneho vysielania boli dosiahnuté aj tie krajiny, ktoré som nemohol navštíviť osobne. Tak je evanjelium zvestované až do končín zeme všetkým národom na svedectvo (Mt 24:14) a vyvoleným ku vyvolaniu von (2Kor 6:14-18) a potom príde koniec, ako to Pán zasľúbil.

Počas všetkých tých rokov sme mali aj tu v misijnom centre požehnané zhromaždenia. Aj keď sa v roku 1979 satan pokúsil mňa, áno, dôveru v Božie povolanie, Cirkev a celé dielo zničiť prostredníctvom ohovárania a vraždou povesti, s Božou pomocou sme pokračovali ďalej, tak ako Pán povedal už v Izaiášovi 54:17: „Niktorý nástroj, utvorený proti tebe, sa nepodarí, a každý jazyk, ktorý by povstal proti tebe na súde, odsúdiš. To je dedičstvo služobníkov Hospodinových a ich spravodlivosť odo Mňa, hovorí Hospodin.“

Praví veriaci si vzali k srdcu Slovo nášho Pána: „Amen, amen vám hovorím, že ten, kto prijíma toho, koho by som poslal, Mňa prijíma; a kto Mňa prijíma, prijíma toho, ktorý Mňa poslal…“ (Jn 13:20) a ostali verní. Napĺňa sa žiaľ aj: „Ale nie všetci poslúchli evanjelium. Lebo Izaiáš hovorí: «Pane, kto uveril našej zvesti?»“ (Rm 10:16) Musel som pochopiť, že služobníkovi sa nevedie inak, ako sa viedlo jeho Pánovi a ostatným Božím služobníkom, obzvlášť Jóbovi a jeho rodine. Apoštol Jakub písal: „Hľa, blahoslavíme tých, ktorí trpezlivo vytrvali. Počuli ste o Jóbovej trpezlivosti a o konci, ktorý mu Pán pripravil (Jób 42:10) – z toho poznajte, že je Pán veľmi ľútostivý a milosrdný.“ (Jk 5:11, podľa nem. prekladu) Tak ako Jób prežije aj Cirkev dvojnásobné znovunapravenie. Naveky ostane pravdou, čo povedal o Cirkvi Pán: „…a nepremôžu jej ani brány ríše smrti…“ (Mt 16:18)

Na naše medzinárodné zhromaždenia, ktoré sa konajú každý mesiac, prichádzajú bratia a sestry z celého sveta. Cez internet sa tiež pripája viac ako 1 700 domácností, ako aj celé zbory vo viac ako 170 krajinách. Všemohúci Boh sa postaral o všetky oblasti – o starších, diakonov, spevákov a hráčov na hudobné nástroje, ktorí obohacujú naše bohoslužby, o súrodencov, ktorí ovládajú viac jazykov, takže ako bohoslužby, tak aj brožúry môžu byť prekladané do 15 jazykov, o zdatných spolupracovníkov pri technike, v tlačiarni i expedícii. Od začiatku sme mohli zasielať všetky brožúry, knihy, CD a DVD disky bezplatne do celého sveta, pretože Boh viedol bratov a sestry ku podpore medzinárodného misijného diela. Na nič nezabudol. Jemu buď za to vďaka.

Očakávame už čoskoro záverečné Božie pôsobenie medzi tými Jeho, tak ako stojí napísané v Jakubovi 5:7-8: „A teda pozhovejte, bratia, až do príchodu Pánovho. Hľa, roľník očakáva vzácny plod zeme a čaká naň trpezlivo, až dostane včasný a pozdný dážď. Pozhovejte aj vy, upevnite svoje srdcia, lebo sa priblížil príchod Pánov.“ Blaho všetkým tým, ktorí majú teraz účasť na tom, čo Boh koná!

Začiatok a koniec reformácie

Tento rok si mnohými podujatiami, sčasti ekumenickými, evanjelická i katolícka cirkev pripomína reformáciu, ktorá nastala skrze Luthera pred 500 rokmi. V skutočnosti však začal obrat späť ku tomu, čo stojí napísané v Biblii, ku obráteniu jednotlivcov ku Kristu, Spasiteľovi a osobnému vzťahu k Bohu, už 150 rokov predtým s Johnom Wycliffom v Anglicku a Janom Husom v Čechách. Holanďan Erasmus z Rotterdamu zverejnil ako prvý grécky originálny text Nového zákona. Reformácia nebola ohraničená na Nemecko, ale prešla celou Európou. Luther jej pomohol k definitívnemu prielomu. Pretože poznal dôležitosť Biblie, preložil ju pre celý národ do nemčiny.

Na fotografii sú predstavené niektoré osobnosti, ktoré zohrali nejakú úlohu v čase reformácie: okrem Čecha Jána Husa z Prahy, prirodzene Martin Luther spolu so svojou manželkou Katharinou von Bora a svojím priateľom Philippom Melanchtonom, ktorí pôsobili v Nemecku, ako aj Huldrych Zwingli, odvážny Švajčiar v Zürichu a Johannes Calvin, Francúz pôsobiaci v Ženeve. Je pôsobivé vidieť mužov a ženy, ktorí prispeli k prielomu reformácie.

Kto číta, aké rozdielne bolo poznanie reformátorov a témy, o ktorých sa medzi sebou hádali, pochopí, že to bol len začiatok. Nasledovali prebudenia pod vedením Menno Simonsa, zakladateľa mennonitov, Johna Smitha, predchodcu baptistov, ako aj Johna Wesleya, z ktorého povstali metodisti. Aj prostredníctvom Grafa Zinzendorfa z bratskej cirkvi a iných kazateľov prebudenia sa stali v nasledujúcich storočiach biblické témy a spásne prežitia stále viac súčasťou zvestovania. Tak to pokračovalo až po začiatok 20. storočia. Letničné prebudenie, ktoré začalo vyliatím Ducha 9. apríla 1906 na ulici Azusa v Los Angeles, bolo prielomom k prvotnému kresťanstvu, pokiaľ sa jednalo o dary Ducha, ale ešte nie k učeniu apoštolov. Väčšina z toho povstalých letničných cirkví zostala pri trojičnom vyznaní viery, ktoré bolo sformulované v roku 325 po Kristu v Nicei, doplnené na koncile v Carihrade a nazvané „apoštolským vyznaním viery“. Musí byť jasne povedané, že na uvedených konciloch nemali účasť žiadni apoštoli. Biblické vyznanie viery stojí len v Biblii, a len to, čo učili apoštoli v poverení povstalého Spasiteľa pod priamym vedeným Svätého Ducha, je apoštolské a to platí pre Cirkev Ježiša Krista až do konca. Je vedením do bludu, ak niekto pod heslom „Žiadne iné evanjelium“ potom prináša tradičné výklady. Nikomu nepomáha používať slová o „vernosti Biblii“, ak potom nasleduje vyznanie, ktoré vzniklo až v 4. storočí v štátnej cirkvi rímskej ríše a nemá nič spoločné s Bibliou. Spasiteľ v Jánovi 17 nehovorí o jednote mnohých cirkví, ale o duchovnej jednote veriacich: „…Ja v nich a Ty vo Mne, aby boli dokonalí v jedno…“

O tom, čo musel v Božom poverení napísať apoštol Pavol, by mali vážne premýšľať všetci vo všetkých kresťanských konfesiách:

„Podľa milosti Božej, ktorá mi je daná, ako múdry staviteľ položil som základ, a iný stavia naň. Ale každý nech hľadí, ako naň stavia.“ (1Kor 3:10)

„…vybudovaní na základe apoštolov a prorokov, kde je uholným kameňom sám Ježiš Kristus, v ktorom každé stavanie prístojne dovedna pojené rastie v svätý chrám v Pánovi, v ktorom sa aj vy spolu budujete v príbytok Boží v Duchu.“ (Ef 2:20-22)

„Jeden Pán, jedna viera, jeden krst, jeden Boh a Otec všetkých, ktorý je nad všetkými, skrze všetkých a vo všetkých vás.“ (Ef 4:5-6)

„Ale aj keby sme vám my alebo anjel z neba zvestoval iné ako to, čo sme vám zvestovali, nech je prekliaty!“ (Gl 1:8)

Všetci reformátori boli jednotní v tom, že odmietali pápeža ako zástupcu Krista, ako aj vtedy obvyklé kupčenie s odpustkami, uctievanie Márie spolu s celým kultom svätých, obrazov a relikvií. K tomu patrilo aj vyčistenie kostolov reformovaných cirkví: boli odstránené sochy, obrazy a dokonca i organy. Žiaľ, učenie vzniklých cirkví a slobodných zborov stále nesúhlasilo s učením apoštolov. Pri pozornom skúmaní zistíme, že každé spoločenstvo veriacich káže svoje vlastné evanjelium.

Apoštoli nám nezanechali ani tri či sedem sviatostí, skrze ktoré by sme boli spasení. Oni vykonávali misijný príkaz z evanjelia Matúša 28:19 a zvestovali evanjelium o zmierení s Bohom, o odpustení hriechov a na základe Marka 16:16 pokrstili všetkých, ktorí uverili, v mene Pána Ježiša Krista. To je novozákonné zmluvné meno, v ktorom sa nám Boh zjavil ako Otec v Synu a skrze Svätého Ducha. Božia spása je len v Ňom (Sk 4:12). Trojičná forma „v mene Otca, v mene Syna a v mene Svätého Ducha“ nebola v Biblii použitá ani raz. Medzinárodné dejiny cirkvi dosvedčujú, že v prvých kresťanských storočiach boli pokrstení len tí, ktorí uverili, a to jedným ponorením v mene Pána Ježiša Krista. Nepochopenie Matúša 28:19 pochádza z koncilu v roku 381 po Kristu.

V Skutkoch apoštolov 2, v deň založenia Cirkvi, bolo kázané pokánie a odpustenie hriechov: „A Peter im povedal: Čiňte pokánie, a nech sa pokrstí jeden každý z vás na meno Ježiša Krista na odpustenie svojich hriechov, a dostanete dar Svätého Ducha.“ (v. 38) Prvých 3 000 z tých, ktorí uverili, sa nechali pokrstiť (Sk 2:37-41). To je jediný platný vzor v priebehu celých Skutkov apoštolov: Filip kázal v Samárii a o tých, ktorí uverili, je napísané: „…boli len pokrstení v meno Pána Ježiša.“ (Sk 8:14-17) Peter kázal v dome rímskeho veliteľa Kornélia evanjelium Ježiša Krista a na poslucháčov zostúpil Svätý Duch. Potom čítame: „A rozkázal ich pokrstiť v mene Pána Ježiša Krista.“ (Sk 10:43-48) Pavol v Efeze kázal tým, ktorí nasledovali učenie Jána Krstiteľa: „Keď to počuli, dali sa pokrstiť na meno Pána Ježiša.“ (Sk 19:3-6) To platí v Cirkvi Ježiša Krista až do konca.

V súvislosti s výročím reformácie boli o Martinovi Lutherovi a téme reformácie napísané stovky článkov pre i proti. Nadpis znie: „500 rokov rozdelenia stačí.“ Všade sa konajú bohoslužby zmierenia. Pritom sa stále jedná o „jednotu v rozmanitosti“. Kde však zostáva zmierenie jednotlivca s Bohom skrze Ježiša Krista, Spasiteľa (2Kor 5:14-21)? Keď sa dcérske cirkvi vrátia do lona materskej cirkvi Ríma, dosvedčujú tým, že tam duchovne patria. Všetci tí, ktorí našli u Boha milosť, sa vracajú k pôvodnej cirkvi, k učeniu apoštolov, ktoré vyšlo z Jeruzalema. Teraz zaznieva posledné volanie adresované všetkým pravým veriacim bez ohľadu na náboženskú príslušnosť a oni mu budú nasledovať. „Preto vyjdite spomedzi nich a oddeľte sa, hovorí Pán: a nedotýkajte sa nečistého, a Ja vás prijmem a budem vám za Otca, a vy mi budete za synov a za dcéry, hovorí Pán, všemohúci.“ (2Kor 6:18)

Pozrime sa na celé kresťanstvo. Kto z tých viac ako 2 miliárd prežil skutočné obrátenie ku Kristu? Kto prežil znovuzrodenie zo Slova a Ducha, ktoré Pán sám vyžaduje? „Amen, amen ti hovorím. Ak sa niekto nenarodí znova, nemôže vidieť kráľovstvo Božie.“ (Jn 3:3) Kto učinil spásne prežitia, ako je o nich reč v prvotnom kresťanstve? Ešte platí to, čo napísal apoštol Ján: „A toto je to svedectvo, že nám Boh dal večný život, a ten život je v Jeho Synovi. Ten, kto má Syna, má život; kto nemá Syna Božieho, nemá života.“ (1J 5:11-12) Žiadne náboženstvo, ani kresťanské, nikdy neprinieslo ľuďom odpustenie hriechov ani Božiu spásu.

Aj tých 300 miliónov letničných a charizmatikov musí čeliť otázke: Koľkí z vás činili pokánie, modlili sa za odpustenie hriechov a nechalo sa biblicky pokrstiť na meno Pána Ježiša Krista? Nie je to skôr tak, že všetky cirkvi a slobodné zbory zvestujú svoje vlastné evanjelium a budujú svoje vlastné kráľovstvá – nie na Kristovi, skale spásy, ale na svojich vlastných vyznaniach viery? Sú to vážne Slová, ktoré vyslovil Pán v evanjeliu Matúša 7:21-23: „Nie každý, kto mi hovorí: Pane, Pane! vojde do nebeského kráľovstva, ale ten, kto činí vôľu Môjho Otca, ktorý je v nebesiach. Mnohí mi povedia tamtoho dňa: Pane, Pane, či sme neprorokovali v Tvojom mene a v Tvojom mene démonov vyháňali a v Tvojom mene mnoho divov nečinili? A vtedy im vyznám: Nikdy som vás neznal. Odídite odo Mňa, páchatelia neprávosti!“

Rím – hlavné mesto sveta

V piatok 24. marca 2017 prijal pápež František vo Vatikáne hlavy štátov EÚ. Podnetom bola oslava 60. výročia „Rímskych zmlúv“. Rímske zmluvy podpísali 25. marca 1957 zástupcovia Nemecka, Belgicka, Holandska, Luxemburska, Francúzska a Talianska v budove „Palazzo dei Conservatori“ v Ríme. Sú základom Európskej únie. Už na začiatku posledného storočia sľúbil pápež na tlačovej konferencii, že učiní všetko, „aby mala Európska únia moc a aj inšpiráciu posunúť nás vpred“. Všetkých 27 zástupcov teraz podpísalo spoločné vyhlásenie v rovnakej sále, v ktorej boli v roku 1957 podpísané Rímske zmluvy.

Staré príslovie hovorí: „Všetky cesty vedú do Ríma, ale len jedna vedie von.“ Už prorok Daniel videl štyri svetové ríše (2:36-45, 7:1-8): Babylonskú, Médo-perzskú, Grécku a ako poslednú Rímsku, ktorá začala v roku 63 pred Kristom. Keď bol v roku 800 v Ríme Karol Veľký korunovaný pápežom Leom III. za vládcu Rimanov, považoval sa za následníka rímskych cisárov. Až do roku 1806 bola „Svätá rímska ríša“ oficiálnym označením panstva rímsko-nemeckého cisára.

Na internete môžeme najľahšie zistiť, ako je Vatikán zainteresovaný vo všetkom, čo sa v celom svete deje. Jedná sa pri tom hlavne o pokoj a bezpečnosť. Mierovou zmluvou medzi Izraelom a Palestínčanmi priamym sprostredkovaním Vatikánu bude zdanlivo dosiahnutý cieľ na Blízkom východe, na ktorý sa upiera celosvetová pozornosť. Potom sa však naplní, čo už vtedy prorocky napísal Pavol: „Lebo keď budú hovoriť: Pokoj a bezpečnosť, vtedy náhle príde na nich zahynutie…“ (1Te 5:3)

Čo sa týka Izraela, musia brať všetci vážne, čo Boh sám povedal Abrahámovi: „A požehnám tých, ktorí ťa žehnajú, a tých, ktorí ti zlorečia, prekľajem, a budú požehnané v tebe všetky čeľade zeme.“ (1M 12:3) To platí ešte dnes, presne tak ako zasľúbenie: „A Hospodin zdedí Júdu ako svoj podiel na svätej zemi a zase si vyvolí Jeruzalem.“ (Zach 2:12) Judea predsa patrí k jadru izraelskej zeme a Jeruzalem bol do čias Dávida hlavným mestom Izraela. Jeruzalem je v Biblii zmienený 780-krát. Na základe Svojej rady dokoná Boh Pán Svoje spásne dielo najprv s Cirkvou z národov a potom s Izraelom (Rm 11 a iné).

Biblickí veriaci by mali dbať na znamenia času a brať vážne Slová Pána: „A keď sa to začne diať, vzpriamte sa a pozdvihnite svoje hlavy, lebo sa blíži vaše vykúpenie.“ (Lk 21:28)

Tak, ako zvestoval celú Božiu radu Pavol (Sk 20:27) a vo svojich listoch prehľadne vyložil skutočne každú biblickú tému a každé učenie, tak sa to stalo opäť teraz. V našom čase bol William Branham mužom poslaným od Boha. On skutočne postavil základné učenia Cirkvi nanovo na svietnik. Prapôvodné učenia o Božstve, krste, večeri Pánovej a všetkých ďalších témach boli vyložené na základe apoštolov.

Nemôžeme s nápravou čakať až do posledného súdu, vtedy už bude naveky neskoro. Súd začína teraz od domu Božieho: „Lebo je čas, aby sa začal súd od domu Božieho; ale ak najprv od nás, čo bude koniec tých, ktorí neposlúchajú evanjelia Božieho?!“ (1Pt 4:17) Teraz je skrze pravdivé zvestovanie v Cirkvi Ježiša Krista po celom svete všetko znovunapravované a privádzané k záveru.

Akonáhle splní posledná zvesť svoj účel, vráti sa Pán ako Ženích (Mt 25:1-10) a vezme Cirkev-Nevestu k Sebe (Jn 14:3). Múdre panny vojdú ako Nevesta Baránka na svadobnú hostinu (Zj 19:7). Verím tomu, čo Pán povedal bratovi Branhamovi, totiž že zvesť zjaveného Slova, ktorá mu bola zverená, predíde druhému príchodu Krista. Teraz prichádza všetko, aj pravé zvestovanie pravého Slova, k záveru. Blaho tým, ktorí môžu veriť Bohu tak, ako veril Bohu Abrahám (1M 17:5, Rm 4:17)!

Pavol mohol v poslednom liste Timoteovi napísať: „Ale Pán stál pri mne a posilnil ma, aby mnou bola plne vykonaná kázeň evanjelia, a aby ho počuli všetky národy, a bol som vytrhnutý z tlamy leva…” (2Tm 4:17) Ďakujem môjmu Pánovi, že ma On sám povolal, poslal a dal mi pokyny. Na záver mu ďakujem za prednosť, že som smel až dodnes niesť zvesť čistého Slova do celého sveta. Jemu buď česť na všetku večnosť.

So všetkými bratmi a sestrami v Kristu po celom svete sme zo srdca spojení a myslíme jeden na druhého v našich modlitbách. Nech Boh Pán mimoriadne požehná bratov po celom svete, ktorí rozdávajú čisté Slovo, čistý duchovný pokrm.

„A tomu, ktorý vás môže zachovať tak, čo neklesnete, a postaviť bezvadných pred tvárou svojej slávy v plesaní, jedinému múdremu Bohu, nášmu Spasiteľovi, nech je skrze Ježiša Krista, nášho Pána, sláva a veličenstvo, sila a vrchnostenská moc, ako pred všetkými veky, tak pred všetkými veky, tak i teraz i na všetky veky. Amen.“ (Jd 24-25)

Všetci čakáme na to, že sa naplní 1. Tesaloničanom 4:13-18: „…my živí, ponechaní do príchodu Pánovho, istotne nepredstihneme tých, ktorí zosnuli. Lebo sám Pán s veliteľským povelom, hlasom archanjela a trúbou Božou zostúpi z neba, a mŕtvi v Kristu vstanú najprv; potom my živí ponechaní budeme razom s nimi vychvátení v oblakoch v ústrety Pánovi do povetria.“ Pán vás všetkých požehnaj.

V poverení Božom pôsobiaci

––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––

Vydavateľ: Ewald Frank, Postfach 100707, 47707 Krefeld, Nemecko
www.freie-volksmission.de

Slobodná ľudová misia Slovensko, I. Krasku 18, 917 05, Trnava, www.misia.sk

Milí bratia a sestry v Pánu,

s hlbokou vďačnosťou v mojom srdci hľadím späť na 47 rokov, odkedy poznám brata Franka. Môžem skutočne povedať: „Toto už teraz viem, že si ty muž Boží, a že Slovo Hospodinovo je v tvojich ústach pravdou.“ (1Kr 17:24)

Od začiatku som smel v nemeckom jazyku počúvať z úst brata Franka preložené kázania brata Branhama a čítať obežné listy a brožúry, ktoré napísal o všetkých dôležitých biblických témach.

Prorocké Slovo pre náš čas bolo biblicky usporiadané, ako aj všetky udalosti, ktoré súvisia s konečným časom. To podstatne prispelo k nášmu duchovnému vzrastu.

Ja sám smiem dosvedčiť, ako v zhromaždeniach pôsobil Boží Duch. Božie Slovo bolo vždy čerstvo zjavené z Božieho trónu.

Z Božej milosti som smel brata Franka sprevádzať na niektorých misijných cestách, obzvlášť v portugalsky hovoriacich krajinách.

Bolo siate originálne semeno, Božie Slovo. Bolo zvestované to isté učenie, aké prijali apoštoli nášho Pána. Boli sme na základe zasľúbenia z Malachiáša 4:5-6 privedení späť ku viere našich otcov. Uskladnený pokrm bol na základe Matúša 24:45-47 rozdávaný.

Nikdy som z úst brata Franka nepočul nič iné ako čisté Božie Slovo. Sú takí, ktorí ostali stáť pri mocnej službe brata Branhama a prevracajú jeho ťažko zrozumiteľné výroky ku svojmu vlastnému zatrateniu (2Pt 3:16), a potom sú tí, ktorí sú pri tom, čo Boh teraz koná, a všetko biblicky zaradia.

Teraz stojíme pred bezprostredným návratom Pána. Vynaložme všetku snahu a prinášajme Božie dielo a obzvlášť nositeľa Božieho Slova pred Boha na modlitbách. Myslite na to: To najlepšie ešte len príde!

V láske Božej s vami spojený,

váš brat Helmut Miskys