„Ježiš Kristus je ten istý včera, dnes a až na veky.”

(Žd 13:8)

OBEŽNÝ LIST Apríl 2018

Jubilejné vydanie
1948 – 2018: 70 rokov Izraela
1958 – 2018: 60 rokov
Slobodnej ľudovej misie Krefeld

Srdečné pozdravy vám všetkým po celom svete v drahom mene nášho Pána a Spasiteľa Ježiša Krista miestom Písma z Jána 8:31:

„Keď vy zostanete v Mojom Slove,
vpravde ste Mojimi učeníkmi.“

Prorok Micheáš povstal proti 400 prorokom, ktorí prorokovali pod falošnou inšpiráciou, a povedal: „Ako že žije Hospodin, že iba to, čo mi povie Hospodin, to budem hovoriť.“ (1Kr 22:14)

To bolo od začiatku aj mojím rozhodnutím. Na konci svojej zvesti mohol muž Boží vyhlásiť: „Počujte to ľudia, všetci!“ (1Kr 22:28)

Pravý hlas volá teraz ešte mocnejšie: „Počujte to ľudia, všetci!“:

„…od veku na vek si ty silný Boh!“ (Ž 90:2)

„Nebo a zem pominú, ale Moje Slová nikdy nepominú.“
(Lk 21:33)

„…ale Slovo Pánovo zostáva na veky.
A to je to Slovo, ktoré sa vám zvestovalo.“ (1Pt 1:25)

Len to, čo je napísané v Božom Slove – Biblii, je pre nás platné. Či sa to týka biblického opisu stvorenia alebo plánu spásy alebo všetkých ostatných učení, nechávame ku nám hovoriť Boha samého skrze Jeho Slovo. Teórie a interpretácie prenechávame tým, ktorí Bohu neveria. Prvý rozdiel vidíme už medzi realitou stvorenia a teóriou evolúcie. Ktokoľvek neverí, čo je napísané v prvom verši, totiž: „Na počiatku stvoril Boh nebesia i zem“, bude len ťažko veriť až po posledný verš Biblie. To, čo bolo vo večnosti a bude vo večnosti, prenechávame večnému Bohu. Vraciame sa späť na začiatok času, hlavne na začiatok času milosti.

Hlavným zámerom tejto brožúry je stručne objasniť nasledujúce časové obdobia:

Prechod zo Starého do Nového zákona, do Novej zmluvy;

Založenie Cirkvi Ježiša Krista a čas apoštolov;

Obdobie prvých 300 rokov do koncilu v Nicei;

1 000 rokov temného stredoveku až po 14. storočie;

Reformácia a nasledujúcich 500 rokov a čo sa skutočne stalo;

Posledná zvesť pred návratom Krista, ktorá teraz zaznieva.

V prvom rade je veľmi dôležité vedieť a veriť, že Boh koná všetko podľa Svojich zasľúbení, ktoré dal vo Svojom Slove. „…znajte celým svojím srdcom a celou svojou dušou, že nepadlo ani jediné slovo, aby sa nebolo splnilo, zo všetkých tých dobrých slov, ktoré hovoril Hospodin, váš Boh, o vás, všetky sa vám naplnili, nepadlo z toho ani jediné slovo.“ (Joz 23:14) To, čo proroci v Starom zákone pod inšpiráciou Svätého Ducha dopredu oznámili, je nám skrze apoštolov ukázané vo svojom naplnení od prvého verša Nového zákona. „Lebo všetky zasľúbenia Božie, koľko ich je, sú v Ňom áno, a preto aj skrze Neho amen, Bohu na slávu skrze nás.“ (2Kor 1:20)

Prechod zo Starého do Nového zákona

„Zákon i proroci až po Jána: odvtedy sa zvestuje kráľovstvo Božie, a každý sa nasilu tisne do neho.“ (Lk 16:16)

„Hlas volajúceho na púšti: Upravte cestu Hospodinovu, urovnajte na pustine hradskú nášmu Bohu!“ (Iz 40:3) Toto proroctvo sa naplnilo službou Jána Krstiteľa. Tak to bolo potvrdené v Matúšovi 3:3, Markovi 1:3, Lukášovi 3:4 a Jánovi 1:23. Anjel Pánov, ktorý oznámil narodenie Jána Krstiteľa Zachariášovi, povedal: „Svätým Duchom bude naplnený ešte od života svojej matky. A mnohých zo synov Izraelových obráti k Pánovi, ich Bohu. A on sám pôjde pred Ním v duchu a v moci Eliášovej obrátiť srdcia otcov na deti a neposlušných k rozumnosti spravodlivých, aby prihotovil Pánovi pripravený ľud.“ (Lk 1:15-17) Amen.

Po jeho narodení bol jeho otec Zachariáš naplnený Svätým Duchom a vyslovil prorocké slová, týkajúce sa služby Jána Krstiteľa: „…aby učinil milosrdenstvo našim otcom a rozpamätal sa na Svoju svätú zmluvu…“ (Lk 1:72) „…dať Jeho ľudu známosť spasenia, záležajúceho v odpustení ich hriechov…“ (Lk 1:77)

Druhé zasľúbenie Starého zákona súvisiace so službu Jána Krstiteľa, ktoré je napísané v Malachiášovi 3:1, potvrdil Pán sám v Matúšovi 11:10 a Lukášovi 7:27: „Toto je ten, o ktorom je napísané: Hľa, Ja posielam Svojho anjela pred Tvojou tvárou, ktorý pripraví Tvoju cestu pred Tebou.“

Keď sa Jána spýtali: „Si Kristus?“, odpovedal: „Nie“. „Si Eliáš?“ „Nie.“ „Si prorok?“ „Nie.“ (Jn 1:19-21) Vo verši 23 čítame jeho svedectvo založené na Svätom Písme o tom, kým on bol: „Hlas volajúceho na púšti: Upravte cestu Hospodinovu, urovnajte na pustine hradskú nášmu Bohu!“ (Iz 40:3)

Ján mohol zvolať veriacim, ktorí ho počúvali: „Ja vás krstím vodou na pokánie; ale Ten, ktorý prichádza po mne, je mocnejší ako ja, ktorého obuv nosiť nie som hoden – Ten vás bude krstiť Svätým Duchom a ohňom…“ (Mt 3:11)

Skrze službu zasľúbeného pripravovateľa cesty boli srdcia starozákonných otcov obrátené k viere novozákonných detí, aby bol „Pánu pripravený ľud“ (Lk 1:17). Bolo absolútne nevyhnutné počuť zvesť zasľúbeného proroka, veriť a nechať sa pokrstiť.

Učených Písma a farizejov, ktorí odmietli službu Jána Krstiteľa, Ježiš napomínal pred ľudom týmito slovami: „Ale farizeovia a zákonníci pohŕdli radou Božou sami proti sebe nie súc pokrstení od neho.“ (Lk 7:30)

Hlas mocne volá: Bolo možné bozkávať Tóru, čítať Sväté Písma, hovoriť o Božom pláne spásy, kázať príchod Mesiáša a jeho predchodcu Eliáša (Mt 17:10), spievať žalmy, dodržiavať sobotu, prinášať obete, ale potom odmietnuť oboch – predchodcu i Mesiáša – a nepoznať deň milostivého navštívenia (Lk 19:42-44). Veľká lekcia, ktorú sa z toho musíme naučiť, znie: Len tí, ktorí uverili zvesti predchodcu a boli pokrstení, boli schopní potom poznať a prijať Mesiáša.

„Ale keď prišla plnosť času, poslal Boh Svojho Syna, pošlého zo ženy, podrobeného pod zákon, aby tých, ktorí boli daní pod zákon, vykúpil, aby sme vzali nám určené synovstvo. A že ste synovia, poslal Boh Ducha Svojho Syna do našich sŕdc, ktorý volá: Abba Otče!“ (Gal 4:3-6)

Keď sa naplnilo zasľúbenie zo Zachariáša 9:9 a Pán vstúpil do Jeruzalema na oslici (Lk 19:28-44), veriaci sa radovali a volali „Požehnaný buď kráľ, ktorý prichádza v mene Pánovom!“ Duchovne slepí učení Písma chceli ľud zastaviť v ich chválach a uctievaní (v. 39), ale Spasiteľ im odpovedal: „Hovorím, ak by títo mlčali, budú kričať kamene…“ Potom pohliadol na Jeruzalem a zaplakal, pretože bol smutný: „A keď sa priblížil a uvidel mesto, zaplakal nad ním a povedal: Ó, keby si aj ty bolo poznalo, a to aspoň v tento tvoj deň, čo je k tvojmu pokoju! Ale teraz je to skryté pred tvojimi očami!“ Potom nasledovalo oznámenie prichádzajúcich súdov: „Lebo prídu na teba dni, že tvoji nepriatelia nahádžu okolo teba val a obkľúčia ťa a zovrú ťa zo všetkých strán a zrovnajú ťa so zemou i tvoje deti v tebe a nenechajú v tebe kameňa na kameni, pretože si nepoznalo času svojho navštívenia.“ (v. 41-44) V roku 70 po Kristu rímsky generál Titus zničil Jeruzalem a chrám svojou armádou. Ešte dnes je nanajvýš dôležité mať účasť na tom, čo Boh zasľúbil pre tento časový úsek.

Hlas mocne volá: Od Adama a Evy uplynulo 4 000 rokov, počas ktorých očakávali na zasľúbeného Spasiteľa, ktorý mal prísť ako semeno Božie (1M 3:15). Keď prišiel čas naplnenia, duchovní vodcovia a ľud, ktorý im veril, nepoznali deň Božieho milostivého navštívenia. Náboženskí vodcovia boli slepí vodcovia slepých, viedli ľud pomimo prostredníctvom svojich vlastných výkladov Písma. Nasledujúce slová sú napísané o tých, ktorí v Mesiáša neverili: „Prišiel do Svojho vlastného, a Jeho vlastní ho neprijali!“ O veriacich však stojí napísané: „Ale všetkým, ktorí ho prijali, dal právo a moc stať sa deťmi Božími, tým, ktorí veria v Jeho meno“ (Jn 1:11-12) Amen. Takto to bolo na začiatku. Takto to bolo v každom cirkevnom období. Takto je to aj dnes.

Založenie Cirkvi Ježiša Krista v Jeruzaleme

Založenie Cirkvi nastalo nadprirodzeným spôsobom skrze vyliatie Svätého Ducha. V Skutkoch 1 je nám oznámené, že vzkriesený Spasiteľ strávil 40 dní so svojimi učeníkmi a hovoril s nimi o kráľovstve Božom (v. 3) Keď tak činil, opakoval zasľúbenie: „…totiž že Ján krstil vodou, ale vy budete pokrstení Svätým Duchom už o nie mnoho dní.“ (v. 5)

V Lukášovi 24:36 – 51 ukázal zmŕtvychvstalý Pán Svojim učeníkom, ktoré miesta Starého zákona sa naplnili. Otvoril ich duchovné porozumenie, takže poznali všetky proroctvá, ktoré sa týkali Jeho utrpenia, smrti a vzkriesenia. Povedal: „Tak je napísané, a tak musel Kristus trpieť a vstať z mŕtvych tretieho dňa, a musí byť kázané v Jeho mene pokánie a odpustenie hriechov medzi všetkými národmi počnúc od Jeruzalema.“ (v. 46-47) Končil slovami: „A hľa, Ja posielam zasľúbenie Svojho Otca na vás, a vy buďte v meste Jeruzaleme, dokiaľ nebudete odiati do moci z výsosti.“ (v. 49) Potom bol vzatý do nebies pred ich očami (Lk 24:51, Sk 1:9).

Po vyliatí Ducha mohol apoštol Peter svedčiť v deň Letníc: „Ale toto je to, čo je povedané skrze proroka Joela: A bude v posledných dňoch, hovorí Boh, že vylejem zo Svojho Ducha na každé telo, a vaši synovia budú prorokovať i vaše dcéry, a vaši mládenci budú vídať videnia, a vašim starcom sa budú snívať sny.“ (Sk 2:16-17)

Peter kázal prvé kázanie pod priamou inšpiráciou Svätého Ducha. Od verša 37 po verš 41 je nám oznámené, čo sa stalo, keď bol zástup kázaním zasiahnutý: „A keď to počuli, boli hlboko dojatí, až do srdca, a povedali Petrovi a ostatným apoštolom: Čo máme robiť, mužovia bratia? A Peter im povedal: Čiňte pokánie, a nech sa pokrstí jeden každý z vás na meno Ježiša Krista na odpustenie svojich hriechov, a dostanete dar Svätého Ducha. Lebo vám patrí to zasľúbenie a vašim deťom a všetkým na široko – ďaleko, ktorých – a koľkýchkoľvek si povolá Pán, náš Boh.“ Najprv kázanie, a potom nasledovala viera poslucháčov a poslušnosť v krste. „A tak tí, ktorí ochotne prijali jeho slovo, dali sa pokrstiť, a pripojilo sa toho dňa okolo troch tisícov duší.“ (Sk 2:41)

Hlas mocne volá: Počujte, Môj ľud, každý jeden z vás: V deň Letníc bolo kázané základné kázanie, ktoré bolo platné všade počas apoštolského obdobia a je platné ešte dnes v Cirkvi Ježiša Krista! Od prvej hodiny, od prvého dňa Nového zákona sa stalo všetko, čo patrilo k plánu spásy, ako to bolo predpovedané v Starom zákone. Pavol vydal svedectvo o tomto fakte vo svojom prvom liste: „Pavel, sluha Ježiša Krista, povolaný apoštol, oddelený k evanjeliu nášho Boha, ktoré vopred zasľúbil skrze Svojich prorokov vo svätých Písmach…“ (Rm 1:1-2) Amen.

Evanjelista Filip kázal v Samárii „Ale keď uverili Filipovi, ktorý im zvestoval o kráľovstve Božom a o mene Pána Ježiša Krista, krstili sa mužovia a ženy.“ (Sk 8:12) Keď to apoštoli počuli, prišli z Jeruzalema a „…modlili sa za nich, žeby dostali Svätého Ducha, lebo ešte nebol zostúpil na niktorého z nich, a boli len pokrstení v meno Pána Ježiša.“ (v. 15-16)

V Skutkoch 10 kázal Peter zvesť spásy Ježiša Krista v dome rímskeho stotníka Kornelia: „A prikázal nám, aby sme hlásali ľudu a dôrazne svedčili, že On je tým od Boha určeným sudcom živých aj mŕtvych. Jemu vydávajú svedectvo všetci proroci, že odpustenie hriechov dostane skrze Jeho meno každý, kto verí v Neho. … Či potom môže niekto zabrániť vode, aby títo neboli pokrstení, ktorí prijali Svätého Ducha ako aj my? A rozkázal ich pokrstiť v mene Pána Ježiša Krista.“ (Sk 10:42-48)

Keď Pavol kázal Jánovým učeníkom v Efeze, čítame v Skutkoch 19:5 – 6 a 11: „Keď to počuli, dali sa pokrstiť na meno Pána Ježiša. A keď potom vzložil na nich Pavel ruky, prišiel na nich Svätý Duch a hovorili jazykmi a prorokovali. … A Boh činil nevšedné divy skrze ruky Pavlove…“

Kým je Cirkev Pána Ježiša Krista na zemi, zostáva platným to, čo Peter kázal v deň Letníc pre všetkých veriacich po celom svete: „Lebo vám patrí to zasľúbenie a vašim deťom a všetkým na široko – ďaleko, ktorých – a koľkýchkoľvek si povolá Pán, náš Boh.“ (Sk 2:39)

Hlas mocne volá: V Cirkvi Ježiša Krista musia dokonale súhlasiť prvé a posledné kázanie, ako aj prvý a posledný krst. Toto je naveky platný vzor zvestovania: viera, krst, krst Duchom Svätým. To, čo bolo učené a prežívané v zakladajúcom dni Cirkvi živého Boha, je smernicou až do konca Nového zákona.

Apoštol Pavol svedčil o Cirkvi, že je „vybudovaná na základe apoštolov a prorokov, kde je uholným kameňom sám Ježiš Kristus…“ (Ef 2:20) „A on dal jedných za apoštolov, jedných za prorokov, jedných za evanjelistov, jedných za pastierov a za učiteľov na zdokonaľovanie svätých ku dielu služby, na budovanie tela Kristovho…“ (Ef 4:11-12)

Apoštol písal Timoteovi: „…ale keby som meškal, aby si vedel, ako sa treba správať v dome Božom, ktorým je Cirkev živého Boha, stĺp to a pevná postať pravdy.“ (1Tm 3:15)

Prvotná Cirkev bola telom Pánovým, miestom zjavenia Božieho, vyzbrojená mocou Božou, duchovnými darmi a rôznymi službami (1Kor 12:4-31) – zjednotená do jedného tela skrze vieru, krst a krst Duchom svätým (v. 12-26). Len tam, kde sa to tak stalo, je pravdou až dodnes nasledovné: Jeden Pán, jedna viera, jeden krst (Ef 4:3-5).

Pri návrate Ježiša Krista sa v Cirkvi naplní toto miesto Písma: „…aby ju posvätil očistiac ju kúpeľom vody, Slovom, aby si ju postavil pred Seba slávnu, Cirkev, nemajúcu škvrny alebo vrásky alebo niečoho takého, ale aby bola svätá a bezvadná.“ (Ef 5:26-27) Keď počujeme kázanie o milosti Božej a veríme mu, prežívame spásu, ospravedlnenie a zmierenie s Bohom, čo znamená: „A tak teda je o mnoho istejšie, že teraz, keď sme ospravedlnení Jeho krvou, budeme zachránení skrze Neho od budúceho hnevu.“ (Rm 5:9) Všetko, čo stojí v Božom Slove, musíme uznať za platné a prijať tak, ako to bolo ustanovené na začiatku – tak to činia všetci biblicky veriaci.

Obdobie do koncilu v Nicei

V posolstve prvému cirkevnému obdobiu v Zjavení 2:2 Pán chváli Svoju Cirkev: „Znám tvoje skutky aj tvoju prácu aj tvoju trpezlivosť, a že nemôžeš zniesť zlých a skúsil si tých, ktorí hovoria o sebe, že sú apoštolmi, a nie sú, a našiel a spoznal si ich, že sú luhári…“

V mnohých svojich listoch a najmä v napomenutiach Tesaloničanom a Timoteovi Pavol vyjadril obavy, že nastane odstúpenie od pravej viery. Apoštol musel zbor v Korinte napomenúť: „Ale sa bojím, aby snáď tak, ako čo had zviedol Evu svojou chytrosťou, neporušili sa tiež nejako vaše mysle a neodvrátili od prostoty a čistoty oproti Kristovi. Lebo pravda, ak ten, kto ide k vám, káže iného Ježiša, ktorého sme nekázali, alebo ak dostávate iného ducha, ktorého ste nedostali, alebo iného evanjelium, ktoré ste neprijali, pekne znášate.“ (2Kor 11:3-4)

V Galaťanom 1:6 – 8 apoštol vyhlásil zlorečenstvo nad všetkými tými, ktorí kážu iné evanjelium: „Ale aj keby sme vám my alebo anjel z neba zvestoval iné ako to, čo sme vám zvestovali, nech je prekliaty!“ Je to veľmi, veľmi vážna vec.

Na začiatku prirodzeného stvorenia v záhrade Eden zasial had slovami „Povedal skutočne Boh…?“ semeno pochybnosti voči Slovu, ktoré Boh Pán povedal Adamovi. Tak povstala neviera a bolo umožnené skutočné zvedenie Evy. To isté sa to stalo na konci času apoštolov a deje sa to ešte dnes: pochybnosti o Slove, neviera, neposlušnosť, odpadnutie [pád do hriechu] Cirkvi: odpadlíctvo od Slova. Obe kresby sú dobrým znázornením záhrady Eden.

Božie Slovo bolo spochybnené; zaviedli sa osobné výklady a učenia. Vždy, keď sa také niečo stalo, bolo každé uctievanie Boha márne, ako to musel Pán vtedy povedať Židom: „Dobre o vás prorokoval Izaiáš, o pokrytcoch, ako je napísané: Tento ľud ma ctí rtami, ale ich srdce je ďaleko odo mňa. Lež nadarmo ma uctievajú učiac učenia, ktoré sú nariadeniami ľudí.“ (Mk 7:6-7) Aj to, čo Ježiš povedal učeným Písma, ktorí mali svoje vlastné učenia, platí ešte dnes: „Ale ja, pretože hovorím pravdu, neveríte mi. … Ten, kto je z Boha, počúva slová Božie; vy preto nepočúvate, pretože nie ste z Boha.“ (Jn 8:45-47) Stále existujú dve rôzne duchovné semená: „A on odpovedal a riekol im: Ten, kto rozsieva dobré semeno, je Syn človeka, a pole je svet, a dobré semeno sú synovia kráľovstva; kúkoľ sú synovia toho zlého…“ (Mt 13:37-38)

Pravé uctievanie Boha môže prísť len z obnoveného čistého srdca. Náš Pán povedal: „Ale ide hodina a je teraz, keď praví modlitebníci budú sa modliť Otcovi v duchu a v pravde, lebo aj Otec hľadá takých modlitebníkov, ktorí by sa mu tak modlili. Boh je duch, a tí, ktorí sa mu modlia, musia sa modliť v duchu a v pravde.“ (Jn 4:23-24) Ktokoľvek Ho neuctieva tak, ako k tomu vedie Svätý Duch podľa Božieho Slova, modlí sa pomimo Boha a nie k Nemu.

V 2. Tesaloničanom 2 Pavol už vtedy predpovedal záverečné odpadnutie a muža hriechu, ktorý ho reprezentuje: „…ktorý sa protiví a povyšuje nad všetko, čo sa zovie Boh, alebo čomu sa dáva božská česť, takže sa posadí do chrámu Božieho ako Boh a bude sa vydávať za Boha.“ (v. 4) „…a s každým zvodom neprávosti medzi tými, ktorí hynú, pretože neprijali lásky pravdy, aby boli spasení; a preto im Boh pošle mocné pôsobenie bludu, aby uverili lži…“ (v. 10-11) Kto nerešpektuje Božie Slovo a neverí mu ako jedinej platnej pravde pre seba a pre Cirkev, je odsúdený veriť náboženským klamstvám.

Je nepochopiteľné, čo sa stalo v poapoštolskej ére: muži, ktorí sú uctievaní ako cirkevní otcovia, predstavili svoje pohanstvom inšpirované učenia a našli si nasledovníkov. Takzvaní cirkevní otcovia boli kresťanské osobnosti, ale nie apoštoli Ježiša Krista. Žiadny z nich nemal pravé Božie povolanie. Najznámejší sú Atanázius, Augustín a Hieronymus. Boli to muži, ktorí vyšli z helenistického pohanstva a často vôbec neprežili pravé obrátenie ku Kristu, boli stále poviazaní poverami a priniesli do kresťanstva svoje vlastné predstavy.

Od roku 313, keď cisár Konštantín oficiálne vyhlásil zosvetštené kresťanstvo za štátne náboženstvo, nastal tragický vývoj. Od 20. mája do 25. júla 325 pozval biskupov rôznych smerov viery na koncil do Nicei. V tom čase existovalo v krajinách, ktoré patrili do Rímskej ríše už 127 kresťanských smerov. Po ohnivých hádkach a diskusiách bolo pod vedením Atanázia sformulované úplne nebiblické trojičné vyznanie viery, aj keď s tým nie všetci súhlasili. Ohľadom Syna Božieho v ňom stojí: „V jedného Pána, Ježiša Krista, jediného Božieho Syna, večne splodeného Otcom, Boh z Boha, svetlo zo svetla, pravý Boh z pravého Boha, splodený, nie stvorený, bytosťou jeden s Otcom.“ (Otcovia kresťanstva, s. 40)

Až dodnes Boh nikdy nesplodil a už vôbec neporodil žiadneho večného Syna. Večný Syn nikdy neexistoval. Počas 4 000 rokov Starého zákona žiadny prorok nehovoril o Otcovi v nebesiach a už vôbec nie o Synovi, ale viac ako 4 000-krát o Bohu Pánu – Jahve Elohim. V listoch apoštolov, počnúc od Rimanom 1:7, opakovane nachádzame pozdrav: „Milosť a pokoj vám od Boha, nášho Otca a od Pána Ježiša Krista“, ale ani jeden jediný raz tam nestojí: „Od Boha Syna“ alebo od „Boha Svätého Ducha”. Tak iste, ako sa večný Boh Elohim zjavil ako Pán/Jahve a putoval vo viditeľnej podobe v záhrade Eden a stvoril Adama na svoj obraz, tak iste ten istý Boh zjavil sám Seba ako Otec v nebesiach vo Svojom jednorodenom Synovi na zemi. Preto mohol Pán Ježiš povedať: „Kto mňa videl, videl Otca, a ako ty hovoríš: Ukáž nám Otca?“ (Jn 14:9) Aby nás Boh zachránil, zjavil sa v prirodzenom (mäsitom) tele. (1Tim 3:16)

Zasľúbenie o narodení Syna ako vykupiteľa nachádzame v mnohých pasážach Starého zákona. Niektoré z nich sú:

„Ja mu budem otcom, a on mi bude synom…“ (2Sam 7:14)

„Rozprávať budem o ustanovení zákona. Hospodin mi povedal: Ty si môj syn; Ja som ťa dnes splodil.“ (Ž 2:7)

„No, isteže si ty ten, ktorý ma vložil do lona matky…“ (Ž 22:10-11 podľa nem. prekladu)

„On volajúc ma povie: Ty si môj Otec, môj silný Boh a skala môjho spasenia. A zase ja ho urobím prvorodeným, najvyšším z kráľov zeme.“ (Ž 89:26-27)

„Panna počne a porodí syna a nazve jeho meno Immanuel.“ (Iz 7:14)

„Lebo dieťa sa nám narodilo, syn nám je daný, a kniežatstvo bude na Jeho pleci, a nazvú Jeho meno: Predivný, Radca, Silný Boh, Udatný Hrdina, Otec Večnosti, Knieža Pokoja.“ (Iz 9:6) – ale nikdy nie „večný Syn“!

„A ty, Betlehem – Efrata … z teba mi vyjde ten, ktorý má byť Panovník v Izraelovi…“ (Mich 5:2)

Keď sa čas naplnil, stalo sa to. Preto Matúš správne napísal v 1. kapitole: „A to všetko sa stalo nato, aby sa naplnilo to, čo bolo povedané od Pána skrze proroka, ktorý povedal: Hľa, panna počne a porodí syna, a nazvú jeho meno Immanuel, čo je preložené: S nami Boh.“ (Mt 1:22-23, odkaz na Iz 7:14)

V Lukášovi 1 a 2 je podrobne opísané všetko týkajúce sa narodenia Božieho Syna: „Ale anjel jej povedal: Neboj sa Mária, lebo si našla milosť u Boha a hľa, počneš v živote a porodíš syna a nazveš jeho meno Ježiš (hebrejsky Jahšua) … A anjel odpovedal a riekol jej: Svätý Duch príde na teba, a moc Najvyššieho ti zatôni, a preto aj to splodené sväté bude sa volať Syn Boží. … Vtedy povedala Mária: Hľa, som dievka Pánova; nech sa mi teda stane podľa tvojho slova.“ (Lk 1:30, 31, 35, 38)

Hlas mocne volá: „Počuj, ó, môj ľud, každý jeden z vás!“ Toto je okamih pravdy. Ktokoľvek má uši, nech počuje, čo Duch hovorí Cirkvi: Biblické je len to, čo je napísané v Biblii, a apoštolské je len to, čo učili a praktizovali apoštoli.

Sformulovanie trojičného vyznania viery, ktoré je neprávom označované ako „apoštolské vyznanie viery“, nastalo na koncile v Nicei v roku 325 a na koncile v Konštantínopole v roku 381 a nemá nič spoločné s pravým biblickým apoštolským vyznaním viery prvotnej Cirkvi. Na koncile v Nicei bol Syn vyhlásený za druhú osobu božstva a na koncile v Konštantínopole bol ako tretia osoba označený Svätý Duch. Čoskoro nato, totiž v roku 385, Hieronymus zahrnul vo svojom latinskom preklade Biblie, Vulgáte, s tým súvisiaci prídavok ku 7. veršu v 1. Jána 5, totiž: „Pretože traja sú, ktorí svedčia na nebi: Otec, Slovo a Svätý Duch. A tí traja sú jedno.“ Tristo rokov po apoštoloch už z učenia apoštolov veľa neostalo.

V hebrejskom a gréckom pôvodnom texte z 1. Jána 5:7 stojí len: „A sú traja, ktorí podávajú svedectvo:“ Nasleduje: „Duch a voda a krv a tieto tri sú jedno. Ak prijímame svedectvo ľudí, svedectvo Boha je väčšie. Lebo toto je to svedectvo Božie, ktoré vysvedčil o Svojom Synovi.“ (v. 8 a 9, Mt 3:17, 17:5) Apoštol Peter mohol dosvedčiť: „A ten hlas, ktorý sa zniesol z neba, sme my počuli, keď sme s ním boli na tom svätom vrchu.“ (2Pt 1:18)

Martin Luther Vulgátu ako preklad odmietol. John Wycliff na druhej strane preložil Bibliu z Vulgáty do angličtiny, a preto tento vsunutý text nachádzame ešte dnes v preklade kráľa Jakuba. Aj keď tam v poznámke stojí, že tento text o troch v nebesiach nie je v origináli, môžeme tento prídavok stále čítať vo všetkých prekladoch, ktoré vychádzajú z Vulgáty. V nemeckých vydaniach, či už je to Zürišská Biblia z roku 1535 alebo Lutherova Biblia z roku 1543 alebo ich revidované verzie, nachádzame vďaka Bohu správnu reprodukciu originálneho textu.

Biblia pozostáva z dvoch testamentov: Starého a Nového. Ku poslednej vôli a testamentu nemôže byť nič pridané, nič nemôže byť zmenené. Apoštol Pavol napísal: „Bratia, po ľudsky hovorím: Už uprávoplatnenej zmluvy človeka nikto neruší alebo ani k nej nepridáva ničoho.“ (Gal 3:15)

Na konci Nového zákona v Zjavení 22:18 – 19 je dvojnásobné varovanie: „Lebo ja osvedčujem každému, kto čuje slová proroctva tejto knihy, že keby niekto pridal k tomu, na toho Boh pridá rán, napísaných v tejto knihe; a keby niekto odňal zo slov knihy tohoto proroctva, tomu odníme Boh jeho diel z knihy života a z toho svätého mesta a z toho, čo je napísané v tejto knihe.“

Od založenia kresťanských cirkví v 4. storočí bolo každé biblické učenie anulované a Ježiš Kristus, Spasiteľ, bol odstavený na vedľajšiu koľaj. Ani jeden zo záverov koncilov alebo z dogiem, ktoré boli vyhlásené počas cirkevných dejín, nie je biblický. Ba čo viac, Biblia nikde nezmieňuje zástupcu Krista alebo nasledovníka Petra. Katolícka cirkev zle vysvetlila slová Ježiša v Matúšovi 16:18 a nesprávne ich spojila s pápežstvom. Ale tam Pán Ježiš nepovedal Petrovi, „budem budovať Moju Cirkev na tebe“, ale: „…na tejto skale budem budovať Svoju Cirkev“ – a tou skalou je Ježiš Kristus.

Hlas mocne volá: Počuj, ó, ľud, každý jeden z vás: Žiadna štátna cirkev ani denominácia nie je Cirkvou budovanou Kristom, Spasiteľom, či už je katolícka alebo ortodoxná, koptská alebo chaldejská, sýrska alebo egyptská. Toto všetko sú kresťanské cirkvi, ale nie Cirkev Ježiša Krista. Cirkev Ježiša Krista pozostáva len z ľudí, ktorí veria podľa Svätého Písma. Je tragické, že každá cirkev vrátane anglikánskej a luteránskej vyvoláva vo svojich členoch dojem, že ich spása je zaručená. Do dnešného dňa však žiadna cirkev nikoho nespasila. Všetci ľudia zo všetkých cirkví a náboženstiev však môžu byť spasení vierou v Ježiša Krista, skrze osobné prežitie spásy a obrátenie (Sk 3:19).

Cisári, králi a vládcovia určovali náboženstvo svojej krajiny. Tak sa svet rozdelil na jednotlivé náboženstvá: tu budhizmus, tam šintoizmus, tu sunniti, tam šiíti, tu alaviti, tu katolíci, tam protestanti. V Ázii a Afrike určovali náboženstvo vodcovia kmeňov. Ale Boh nie je v žiadnom náboženstve. Boh zjavil sám Seba len v Ježišovi Kristovi a len v Spasiteľovi sa môžeme stretnúť s Bohom (2Kor 5:19).

V kresťanských cirkvách nahradili spásnu vieru v Spasiteľa Ježiša Krista sviatosťami, aj keď Biblia jasne svedčí o osobnej viere: „Ten, kto uverí a pokrstí sa, bude spasený; a kto neuverí, bude odsúdený.“ (Mk 16:16) Podľa cirkevných doktrín má pokropenie alebo vyliatie vody na čelo dieťaťa či dospelého priniesť znovuzrodenie z vody a Ducha (Jn 3:5). Ale v skutočnosti to tak nie je. Pokropenie vodou súvisí s Konštantínom, ktorého na smrteľnej posteli v júli roku 337 biskup Eusébius trikrát pokropil vodou na čelo a po prvýkrát použil trojičný výraz „v mene Otca, Syna i Ducha Svätého”. Tak sa vraj mal Konštantín stať kresťanom, avšak až do samého konca vzýval boha Slnka Sol.

Večera Pánova bola taktiež úplne nesprávne vyložená, aj keď je jasne opísaná v 1. Korinťanom 10:14 – 22. „Kalich dobrorečenia, ktorému dobrorečíme, či nie je účasťou na krvi Kristovej? A chlieb, ktorý lámeme, či nie je účasťou na tele Kristovom? Lebo jeden chlieb, jedno telo sme my mnohí. Lebo všetci máme svoj podiel z toho jedného chleba.“

V Božom Slove nie je napísané absolútne nič o premene chleba alebo oplátky na telo Krista, ani o víne, ktoré sa mení na krv Krista. Naopak, náš Pán povedal: „Ale hovorím vám, že odteraz nebudem nikdy piť z tohoto plodu viniča, až do toho dňa, keď ho budem piť s vami nový v kráľovstve Svojho Otca.“ (Mt 26:29) V 1. Korinťanom 11:23 – 34 taktiež stojí: „Lebo koľkokoľvek ráz by ste jedli tento chlieb a pili tento kalich, zvestujete smrť Pánovu, až dokiaľ nepríde.“ Švajčiarsky reformátor Ulrich Zwingli odmietol učenie o premene počas omše a jasne zaujal biblické stanovisko: „Preto nie je omša vlastne ničím iným ako zapretím jednej obete a utrpenia Ježiša Krista a odsúdeniahodné modlárstvo.“ (Heidelberský katechizmus, otázka 80)

Kristus predsa nemusí byť obetovaný stále znova každý deň kňazom. On obetoval sám seba raz a prevždy a dokonal večné vykúpenie. Tak je to napísané v Božom Slove: „Ale keď prišiel Kristus … ani nie krvou kozlov a teliat, ale svojou vlastnou krvou vošiel raz navždy do svätyne vynajdúc večné vykúpenie.“ (Žd 9:11-12) Amen.

„…o koľko viacej krv Kristova, ktorý skrze večného Ducha obetoval sám seba bezvadného Bohu, očistí vaše svedomie od mŕtvych skutkov, aby ste svätoslúžili živému Bohu.“ (Žd 9:14)

„…v ktorej vôli sme posvätení donesenou obeťou tela Ježiša Krista, raz navždy.“ (Žd 10:10) Amen.

Biblia taktiež nepozná žiadne blahorečenie alebo svätorečenie mŕtvych. V kázaní na hore (Mt 5) dal Pán Ježiš deväť blahoslavenstiev živým veriacim a jedno z nich je: „Blahoslavení čistí srdcom, lebo oni budú vidieť Boha…“ atď. Až dodnes sa Jeho pravých nasledovníkov týka: „Ale vaše oči sú blahoslavené, že vidia, a vaše uši, že čujú.“ (Mt 13:16)

„A bude, že každý, ktokoľvek bude vzývať meno Pánovo, bude spasený [podľa nem. prekladu „blahoslavený“].“ (Sk 2:21)

„Blahoslavený a svätý, kto má diel na prvom vzkriesení. Nad tými druhá smrť nemá moci. Ale budú kňazmi Boha a Krista a budú s ním kraľovať tisíc rokov.“ (Zj 20:6)

Panna Mária, ktorá našla milosť u Boha, bola blahoslavená pre svoju vieru: „…a blahoslavená tá, ktorá uverila, lebo sa naplní to, čo jej bolo hovorené od Pána.“ (Lk 1:45) Aj keď bola vyvolená, aby bola matkou Spasiteľa, taktiež musela prežiť krst Svätým Duchom v deň Letníc. Naposledy je zmienená v Skutkoch 1:14 spolu so 120 ľuďmi, ktorí boli zhromaždení ku modlitbám v hornej sále: „Títo všetci zotrvávali jednomyseľne na modlitbe a v pokornej prosbe so ženami a s Máriou, matkou Ježišovou, i s Jeho bratmi.“ Pojem „matka Božia“ v Biblii neexistuje. Alžbeta povedala: „Odkiaľ mi to, aby prišla ku mne matka môjho Pána?!“ (Lk 1:43)

Žiadne učenie, žiadna prax, nič v štátnej [ríšskej] cirkvi až dodnes nesúhlasí s Bohom, ani Božím Slovom. Každé učenie bolo zmenené a len ozdobené biblickými citátmi. Každý pokus vysvetliť alebo zdôvodniť to je márny tak ako tvrdenie: „Len tí, ktorí majú cirkev za svoju matku, môžu mať Boha za svojho otca.“ Biblia nevie nič o telesnom nanebovzatí Márie ani o mariánskych zjaveniach. Naopak, svedčí, že: „A nikto nevstúpil hore do neba, iba ten, ktorý zostúpil z neba – Syn človeka, ktorý je v nebi.“ (Jn 3:13) Biblia taktiež nikde nezmieňuje nič o Márii ako o prostredníčke. V Biblii stojí: „Lebo je jeden Boh, jeden aj prostredník Boha a ľudí, človek Kristus Ježiš…“ (1Tm 2:5) Taktiež nie je žiadna zmienka o Márii ako o príhovorkyni [či zástupkyni alebo patrónke], ale hovorí: „Moje dieťatká, toto vám píšem nato, aby ste nezhrešili. A keby niekto zhrešil, máme prímluvcu u Otca, Ježiša Krista, spravodlivého. A on je zmierením za naše hriechy, no, nie len za naše, ale aj za hriechy celého sveta.“ (1Jn 2:1-2) Amen.

Vývoj nabral tragický smer od uznania kresťanstva za štátne náboženstvo. Zavedením učenia trojice sa slová veľkého poverenia z Matúša 28:19 zmenili na frázu, totiž „v mene Otca, Syna a Svätého Ducha”, čo je Biblii úplne cudzie. V skutočnosti Písmo svedčí o novozákonnom zmluvnom mene, v ktorom sa Boh sám zjavil ako Otec v Synovi a skrze Svätého Ducha a do ktorého máme byť pokrstení. Pre Cirkev Ježiša Krista až dodnes zostáva platným: „A všetko, čokoľvek robíte slovom alebo skutkom, všetko robte v mene Pána Ježiša ďakujúc Bohu a Otcovi skrze Neho.“ (Kol 3:17)

Ako ďalšie bolo od Židov vyžadované uznanie „trojjedinosti“. Oni však v žiadnom prípade nemohli prijať učenie, že Boh je stvorený z troch osôb, pretože už prvé prikázanie zaznelo z úst Božích: „Ja som Hospodin, tvoj Boh, ktorý som ťa vyviedol z Egyptskej zeme, z domu sluhov. Nebudeš mať iných bohov predo Mnou. Neučiníš si rytiny ani nijakej podoby tých vecí, ktoré sú hore na nebi, ani tých, ktoré sú dole na zemi, ani tých, ktoré sú vo vodách pod zemou.“ (2M 20:2-4) „A teda máš vedieť dnes a vezmeš si to k srdcu, že Hospodin je Boh na nebi hore i na zemi dole a niet iného.“ (5M 4:39)

Zavedenie trojičného vyznania viedlo k prenasledovaniu Židov. Boli zlorečení a označovaní ako vrahovia Krista a Boha. Bolo vyhlasované: „Trest za smrť toho ukrižovaného na nich!“ V roku 321 im bolo zakázané dodržiavať sobotu a bolo im prikázané svätiť nedeľu; synagógy boli zmenené na stajne.

Obrovský rozdiel medzi Cirkvou Ježiša Krista a ľuďmi založenou štátnou cirkvou je zrejmý aj z nasledujúceho vysvetlenia zaznamenaného v cirkevných dejinách: „Pápež a cisár ako nosiči kresťanského svetového poriadku“ (Veľké ilustrované dejiny cirkvi, s. 74). „V jeho (pápežovej) moci sú dva meče, totiž duchovný a svetský – ako učí evanjelium (Lk 22:38) … Takže oba meče patria k plnej moci cirkvi, duchovný i svetský. Ten prvý je však ovládaný cirkvou a druhý cirkvou usmerňovaný: prvý je v rukách kňaza a druhý v rukách kráľov a vojakov, ale v poverení a s povolením kňazov.“ (Veľké ilustrované dejiny cirkvi, s. 94)

Predstavte si toto absolútne zaslepenie: dva meče, ktoré muž niesol so sebou (Lk 22:36-48), zmienené v spojení s utrpením Krista, boli zneužité ako ospravedlnenie uplatňovania moci. Ako bolo možné, že na základe toho bolo rozhodnuté, že cirkev vraj dostala dva meče, totiž duchovný a pozemský? V tejto súvislosti sám Spasiteľ učinil výrok, že bude popravený ako priestupník zákona: „Lebo hovorím vám, že ešte sa to musí naplniť na mne, čo je napísané: A počítaný bol s bezbožnými. Lebo to, čo je napísané o mne, má koniec.“ (v. 37)

Cirkev Ježiša Krista dostala len „meč Ducha“ ako symbol Božieho Slova: „A vezmite aj prilbu spasenia i meč Ducha, ktorým je Slovo Božie…“ (Ef 6:17) Nikdy však nie pozemský meč! Cirkev Ježiša Krista nikdy neprenasledovala iných, nie, ale ona sama bola prenasledovaná, ako to dokazuje história. Apoštolom Pán povedal: „Pamätajte na Slovo, ktoré som vám povedal, že sluha nie je väčší ako jeho pán. Ak mňa prenasledovali, budú aj vás prenasledovať. Ak moje Slovo zachovali, zachovajú aj vaše.“ (Jn 15:20) Náš Spasiteľ k desiatim prikázaniam pridal ešte jedno: „Nové prikázanie vám dávam – aby ste sa milovali navzájom; tak ako som vás miloval, aby ste sa aj vy tak milovali navzájom.“ (Jn 13:34)

Učením „o dvoch mečoch“ zbavila cirkev platnosti prikázanie „Nezabiješ“ a učinila zo zabíjania prikázanie. Pápeži použili svetský meč a všetci tí, ktorí sa im nepodriadili, boli usmrtení. Ktokoľvek chce o tom vedieť viac, stačí, aby čítal reč pápeža Urbana II. z Clairmontu 27. novembra 1095, v ktorej vyzval križiakov, aby zabíjali nepriateľov. Križiakom bolo zaručené odpustenie ich hriechov a úplná beztrestnosť za ich činy. Keď ich légie v roku 1099 dobyli Jeruzalem, zavraždili desiatky tisíc židov, moslimov a ďalších. V siedmich krížových výpravách medzi rokmi 1095 až 1272 boli zavraždené milióny ľudí. Vynucované pokresťančovanie, inkvizícia, prenasledovanie ľudí inej viery, upaľovanie bosoriek, dokonca usmrcovanie tisícov hugenotov vo Francúzsku počas jednej noci, totiž z 23. na 24. augusta 1572, to všetko sa stalo „pre česť svätej Trojice”, „v mene Otca, Syna a Svätého Ducha”.

Hlas mocne volá: Počas všetkých vekov boli taktiež duchovné prebudenia. Tí, ktorí skutočne verili podľa Svätého Písma, boli vždy v nebezpečenstve prenasledovania cirkvou a často boli vystavení smrti, či už to bolo Albisriedenské či Waldenské hnutie, katarovia, českí bratia alebo iní. I Ján Hus, pre ktorého sa stalo Božie Slovo veľmi cenné, bol 6. júla 1415 za smiechu otcov koncilu upálený v Kostnici (Konstanz). Zem bola spitá krvou mučeníkov. Miera viny, ktorú na seba uvalili rímski pápeži, je neporovnateľná naozaj s ničím. „A našla sa v ňom krv prorokov a svätých a všetkých pobitých na zemi.“ (Zj 18:24) Pri poslednom súde budú odsúdení pred očami tých, ktorých v obrovských množstvách zavraždili.

Prelom reformácie

Po tisícročí neobmedzenej moci cirkvi prišlo duchovné obnovenie a návrat k Biblii. Martin Luther, Zwingli, Ján Kalvín, Schwenckfeld, Erasmus, Thomas Müntzer, Melchior Hoffmann a iní, ktorí protestovali proti pápežovi a cirkvi, prispeli k prelomu reformácie. Pribitie 95 téz na dvere kostola vo Wittenbergu 31. októbra 1517 je veľmi známa historická udalosť, ako aj stretnutie Luthera s pápežom a kniežatami vo Wormse 17. apríla 1521. Jeho výrok je dobre zdokumentovaný: „Ak nie som presvedčený svedectvom Písem alebo jasným argumentom, (pretože nedôverujem ani pápežovi ani koncilom, pretože je dobre známe, že sa často mýlili a protirečili si), som viazaný Písmom, ktoré som citoval a moje svedomie je otrokom Božieho Slova. Nemôžem odvolať a ani neodvolám nič, pretože to nie je bezpečné ani správne ísť proti svojmu svedomiu. Nech mi Boh pomáha. Amen.” (Veľké ilustrované cirkevné dejiny, s. 136).

Žiaľ, novovzniknuté cirkvi – luteránska, reformovaná, anglikánska – taktiež prevzali nicejské vyznanie viery a dodnes pokračujú v praxi krstenia batoliat a zostali v učení „trojice“. Paralelne s tým existovali obzvlášť v protestantských oblastiach ďalšie prebudenia, ako napr. hnutie anabaptistov.

V duchovných prebudeniach kazatelia evanjelia Ježiša Krista stále viac zdôrazňovali biblické pravdy, predovšetkým spásu a odpustenie skrze obetovanú krv Krista. Všade prichádzalo k mnohým obráteniam. John Smith, zakladateľ baptistov, John Wesley, ktorý inšpiroval metodistov, Menno Simons, ktorého zvestovanie povzbudilo založenie mennonitskej cirkvi, William Booth, zakladateľ Armády spásy, Dwight Moody, George Müller a mnohí iní kázali evanjelium zdôrazňovaním pokánia a obrátenia ku Kristu a osobného prežitia spásy. Biblické miesto z Rimanom 5:9 nebolo dôležité iba pre Luthera, ale pre všetkých kazateľov evanjelia: „A tak teda je o mnoho istejšie, že teraz, keď sme ospravedlnení Jeho krvou, budeme zachránení skrze neho od budúceho hnevu.“ Ospravedlnenie pred Bohom nie je získané skrze vlastné skutky nejakého človeka, ale skrze vieru v dokonalé dielo spásy skrze Ježiša Krista.

Môžeme povedať, že počas päťsto rokov od reformácie bolo použitých mnoho kazateľov prebudenia, aby boli veriaci vedení hlbšie do Božieho Slova a posväteného života. Pravá viera vždy prichádza skrze kázanie Božieho Slova. (Rim 10:17) Už o Abrahámovi, ktorý je považovaný za otca viery, je napísané: „Abrahám uveril Bohu, a bolo mu to počítané za spravodlivosť.” (Rm 4:3, Žd 11:8-10). Boh jediný je pravdivý, každý človek je luhár (Rim 3:4).

Pri príležitosti 500. výročia reformácie v roku 2017 boli napísané tisícky článkov. Diali sa stovky akcií, no keď sa na to dôkladnejšie pozrieme, všetky cirkvi a slobodné zbory zostali vo vyznaní, ktoré bolo ustanovené pri ich založení. Teraz, napriek všetkým rozdielom, sa dcérske cirkvi vracajú späť do lona materskej cirkvi. Toto je „jednota v odlišnosti”. Ježiš, Spasiteľ, však mienil úplne inú jednotu, totiž jednotu s Bohom v súlade so Slovom a vôľou Božou. „Ja v nich a Ty vo Mne, aby boli dokonalí v jedno, aby svet vedel, že si ma Ty poslal, a že si ich miloval ako si Mňa miloval.” (Jn 17:23)

Posledná zvesť pred návratom Krista,
ktorá teraz zaznieva

Hlas mocne volá: „Počujte to všetky národy!” Skrze vyliatie Svätého Ducha na začiatku 20. storočia povstalo letničné prebudenie. Nielen v roku 1906 na ulici Asusa v Los Angeles. Veriaci na všetkých kontinentoch prežili počas mimoriadnych modlitebných zhromaždení nadprirodzené pôsobenie Svätého Ducha.

Počas prvej a druhej svetovej vojny nadobudli slová Pána z Matúša 24 mimoriadny význam. Tam Ježiš v súvislosti so znameniami času hovoril o vojnách a správach o vojnách, ako aj o hladomore a drahých časoch. Preto bola viera v blízky návrat Krista počas prebudeneckých zhromaždení v priebehu prvej polovice 20. storočia stále silnejšia. Aj v Lukášovi 21 Pán hovoril o časoch konca a povedal: „Tak aj vy, keď uvidíte, že sa to všetko deje, vedzte, že je blízko kráľovstvo Božie.” (v. 31) „Preto teda bdejte každého času, modliac sa, žeby ste boli uznaní za hodných uniknúť všetkému tomu, čo sa to má diať, a postaviť sa pred Synom človeka.” (v. 36)

Druhá svetová vojna so 60 miliónmi obetí a šiestimi miliónmi zavraždených Židov od základu zmenila svet. Nemecko a Európa boli v ruinách. Následky vojny bolo možné cítiť po celom svete, dokonca aj v Pacifiku, kde bola ukončená hrozným bombardovaním Hirošimy a Nagasaki. Všetci biblickí veriaci mali dojem, že koniec času milosti je blízko. Ale náš Pán jasne povedal, čo sa musí stať, skôr ako príde koniec: „A toto evanjelium kráľovstva bude hlásané po celom svete na svedectvo všetkým národom, a vtedy príde koniec.“ (Mt 24:14)

Krátko po druhej svetovej vojne 7. mája 1945 prežil americký kazateľ William Branham rovnako ako Pavol (Sk 9:1-9) nebeské povolanie. Tomuto jednoduchému kazateľovi bolo povedané už pri krste 11. júla 1933 pri rieke Ohio z nadprirodzeného svetelného oblaku, ktorý videlo asi tritisíc prítomných ľudí: „Ako bol Ján Krstiteľ poslaný pred prvým príchodom Krista, budeš ty poslaný so zvesťou, ktorá predíde druhému príchodu Ježiša Krista.” Bola o tom podaná správa v novinách, najmä v United Press International. Prebudenia s uzdravovaním začali skrze neho najmä uprostred letničných cirkví a čoskoro sa rozšírili do celého sveta. Bol to muž poslaný od Boha so zvesťou Božieho Slova, ktorá predchádza druhému príchodu Krista. Obdarený božskou autoritou a darom uzdravovania kázal na evanjelizačných zhromaždeniach tisícom ľudí, volal hriešnikov k pokániu a žiadal ich, aby prijali Ježiša Krista ako svojho Spasiteľa. Skrze jeho kázanie tisíce prijali Ježiša Krista ako svojho Spasiteľa. Počas modlitby za chorých dokonca slepí prijali zrak, chromí mohli chodiť a mnohí boli uzdravení z rôznych druhov chorôb.

Túto jeho mimoriadnu službu som zažil v rokoch 1955 až 1965 ako očitý svedok a mám veľkú zodpovednosť svedčiť po celom svete o tom, čo Boh učinil v našom čase. V roku 1949 som ako mladý muž po prvýkrát počul o Williamovi Branhamovi a mimoriadnych veciach, ktoré sa diali v jeho službe. Povstala vo mne túžba počuť tohto Božieho muža osobne. V auguste 1955 sa mi toto želanie splnilo: bol som svedkom požehnaných zhromaždení brata Branhama v Karlsruhe a zoznámil som sa s ním osobne. Keď sme sa prvýkrát stretli, povedal mi: „Ty si kazateľ evanjelia.” Odvtedy som chcel vedieť, čomu tento muž verí a čo učí. V júni 1958, na veľkej konferencii časopisu Hlas uzdravovania v Dallase v Texase v USA, som sa opäť presvedčil o Božom potvrdení jeho služby, mal som príležitosť s ním znovu osobne hovoriť. Povedal mi: „Brat Frank, ty sa s touto zvesťou vrátiš späť do Nemecka.” Odvtedy som dostával poštou všetky jeho kázania zaznamenané na magnetofónových páskach. Pri našom treťom stretnutí 3. decembra 1962 brat Branham potvrdil povolanie, ktoré som prijal 2. apríla 1962 a povedal: „Pokrm, ktorý máš uskladniť, je Božie Slovo zasľúbené pre tento čas.”

Ako Pán povedal vo veľkom poverení, spása duše a uzdravenie tela patria ku zvestovaniu plného evanjelia: „A uverivších budú sprevádzať tieto znamenia: v Mojom mene … na chorých budú vzkladať ruky, a budú sa mať dobre.” (Mk 16:17-18) Počas modlitby za chorých sa Boží muž odvolával na slová nášho Pána v Jánovi 14:12: „Amen, amen vám hovorím, že ten, kto verí vo Mňa, skutky, ktoré Ja činím, bude aj on činiť, a ešte aj väčšie ako tie bude činiť, lebo Ja idem k Svojmu Otcovi.“

Dnes počujeme o vojnách, nukleárnych hrozbách, konflikte na Blízkom východe, globálnom otepľovaní, klimatických zmenách, prírodných katastrofách po celom svete. Všetko sa vymyká spod kontroly. Zároveň si spomíname na slová proroka Izaiáša, ktorý predpovedal: „Zem bude celá dolámaná; zem bude strašne dotrhaná; zem bude hrozne zmietaná; potáckať a motať sa bude zem ako opilý a bude prenesená sťa koliba na noc, a jej prehrešenie sa ťažko doľahne na ňu, padne a viacej nepovstane.” (Iz 24:19-20) Vidíme znamenia časov: Čas konca je tu, Jeho príchod je blízko! Ale nikto nevie dňa ani hodiny.

Zasľúbený návrat Krista je opísaný na mnohých biblických miestach. Spasiteľ sám dal hlavné zasľúbenie v Jánovi 14:3: „…a keď odídem a prihotovím vám miesto, prídem zase a poberiem si vás k Sebe, aby ste tam, kde som Ja, aj vy boli.” Všetci synovia a dcéry Božie sa môžu spoliehať na Božie zasľúbenia. „Tak i Kristus, raz obetovaný tým cieľom, aby vyniesol hriechy mnohých na kríž, po druhé sa ukáže bez hriechu tým, ktorí ho očakávajú, na spasenie.” (Žd 9:28)

Hlas mocne volá: Počuj, ó, ľude, každý jeden z vás: Pri prvom príchode Krista sa naplnilo viac ako sto proroctiev Starého zákona. Diali sa veľké divy. Pán Ježiš kázal a učil a uzdravoval všetkých chorých, ktorí k Nemu prišli: „A išlo za Ním mnoho zástupov, a uzdravil ich všetkých.” (Mt 12:15) Aby sme aj my skutočne prežili našu prípravu, musíme rešpektovať a veriť zasľúbeniu pre náš čas: „Hľa, Ja vám pošlem proroka Eliáša, prv ako príde deň Hospodinov, veľký a strašný.” (Mal 4:5). Náš Pán to zopakoval v Matúšovi 17:11 a v Markovi 9:12 a potvrdil: „Eliáš pravda príde prv a napraví všetko.” Toto je najdôležitejšie zasľúbenie, ktoré sa napĺňa pred návratom Krista. Tak, ako Eliáš zvolal Boží ľud izraelský na horu Karmel, aby prijal rozhodnutie, tak teraz všetci, ktorí patria k cirkvi Božej, sú napomínaní a vyzývaní, aby učinili svoje rozhodnutie.

Pred návratom Krista musí byť v Cirkvi Pánovej všetko privedené do pôvodného stavu, ako to bolo na počiatku (Sk 3:18-21). Či už ide o osobný život, manželstvo, rodinu alebo duchovný život Cirkvi, všetko je privedené späť do Božieho poriadku, ako to bolo určené v Biblii. Aby to mohlo byť skutočnosťou, musí sa každý veriaci, ona či on, postaviť na Božiu stranu bez vnútorného odporu (1Kra 18:21-40). Všetci veriaci, ktorí patria k Cirkvi živého Boha, sa s absolútnou istotou vrátia k Bohu, k Božiemu Slovu, k vôli Božej, k učeniam a praxi pôvodnej Cirkvi na začiatku.

Tí, ktorí našli milosť pred Bohom, v každom čase verili každému Božiemu Slovu. Aj v minulých päťsto rokoch vždy existovali ľudia, ktorí verili zvesti, ktorá bola v ich čase zvestovaná. Takto to bolo aj počas letničného prebudenia. Aj teraz všetci tí, ktorí nachádzajú milosť pred Bohom, veria biblickej originálnej zvesti.

Teraz sa už viac nejedná o reformovanie uprostred kresťanstva ako celku ani o nápravu niečoho v letničnom hnutí. Teraz je dôležitou vecou pre všetkých biblicky veriacich prežiť úplné napravenie a budovanie na pôvodnom základe. Spasení, ktorí skutočne veria Božiemu Slovu, nezostávajú v babylonskom zmätku, ale sú posväcovaní Slovom pravdy: „Posväť ich v Svojej pravde! Tvoje Slovo je pravda.” (Jn 17:17).

Dorazili sme do najdôležitejšieho časového obdobia plánu spásy: Zasľúbený návrat Krista stojí blízko pred nami. Preto naliehavo potrebujeme brať vážne to, čo Pán povedal: „Amen, amen ti hovorím. Ak sa niekto nenarodí znova, nemôže vidieť kráľovstvo Božie.” (Jn 3:3). Toľko musí byť jasné každému: Pri vytrhnutí budú mať účasť len vykúpení, ktorí majú osobné prežitie odpustenia skrze krv Novej zmluvy a prijali nový Boží život skrze nové zrodenie. Apoštol Peter opísal spásne prežitie nového zrodenia ako „…znova splodení súc nie z porušiteľného semena, ale z neporušiteľného živým Slovom Boha a zostávajúcim na veky.“ (1Pt 1:23, Lk 8:11)

Návrat Spasiteľa bol jednou z hlavných tém v časoch apoštolov. Existuje mnoho miest Písma, ktoré sa tejto téme venujú. V 1. liste Tesaloničanom 4:13 – 18 Pavol presne opisuje, čo a ako sa stane. Na konci 5. kapitoly píše: „A On sám, Boh pokoja, nech vás ráči celých posvätiť a váš duch nech je zachovaný celý a neporušený i duša i telo bezúhonne, keď príde náš Pán Ježiš Kristus.“ (v. 23)

Náš Pán a Spasiteľ sa označil ako ženích a mnohokrát hovoril o svadobnej hostine. Kto patrí k Cirkvi Neveste, prijme zasľúbené Slovo pre tento čas, počuje volanie: „Ženích prichádza!“ (Mt 25) a nechá sa pripraviť na tento slávny deň. V Mt 25:10 je predpovedané: „A tie [panny], ktoré boli hotové, vošli s Ním na svadobnú hostinu a dvere sa zavreli“. V Zjavení 19:7 čítame: „Radujme sa a plesajme a vzdajme Jemu chválu, lebo prišla svadba Baránkova, a Jeho manželka sa prihotovila.“

Pán Svojim prihotovil miesto „a nevojde do neho nikdy nič obecného, a čo robí ohavnosť alebo lož, iba tí, ktorí sú zapísaní v knihe života Baránka.“ (Zj 21:27)

Hlas mocne volá: „Počujte to všetky národy!“ Božia zvesť teraz zaznieva ako posledné volanie pred návratom Krista. „A aká je zhoda medzi chrámom Božím a medzi modlami? Lebo veď vy ste chrámom živého Boha, ako povedal Boh: Budem bývať v nich a prechádzať sa, a budem ich Bohom, a oni mi budú ľudom. Preto vyjdite spomedzi nich a oddeľte sa, hovorí Pán: a nedotýkajte sa nečistého, a Ja vás prijmem a budem vám za Otca, a vy mi budete za synov a za dcéry, hovorí Pán, všemohúci.“ (2Kor 6:16-18)

Teraz je čas vyvolania von z každého bludu, zo všetkých nebiblických tradícií. Teraz je čas prípravy, čas veriť len tomu, čo hovorí Písmo. Teraz musia byť všetci veriaci pokrstení ponorením v mene Pána Ježiša Krista tak, ako na počiatku. Žiadny veriaci by nemal odmietnuť Boží plán spásy, ako vtedy urobili učení Písma (Lk 7:30).

Ohľadom služby Jána Krstiteľa sa Pán spýtal zástupov: „Čo ste vyšli do púšte vidieť? Trstinu, ktorá sa kláti vetrom?“ Potom sa pýtal opäť: „Čo ste vyšli vidieť, muža oblečeného v mäkkom rúchu? Proroka?“ Ježiš odpovedal: „Áno, vravím vám, viac ako proroka, pretože toto je ten, o ktorom je napísané: Hľa posielam Svojho posla pred Tvojou tvárou, ktorý pripraví cestu pred Tebou“ (Mt 11:7-10). Všetci proroci prorokovali až po Jána (v13). Od toho okamihu bolo zvestované Božie kráľovstvo.

Čo sme vyšli vidieť my? Chceli sme počuť kazateľa prosperity, charizmatickú televíznu osobnosť? Nie a ešte raz nie. Poznali sme, že po dvoch tisíckach rokov bola ešte raz zvestovaná celá rada Božia skrze muža poslaného od Boha, Williama Branhama. (Sk 20:27) Vyšli sme počuť pôvodnú zvesť prinesenú nádobou poverenou Bohom, počuť muža, ktorý 28. februára 1963 v pohorí Sunset, 40 míľ od Tucsonu v Arizone v USA, prijal priame poverenie z nadprirodzeného svetelného oblaku hovoriť v jeho domovskom zbore v Jeffersonville o siedmich pečatiach z knihy Zjavenia. To učinil od 17. do 24. marca 1963. Časopis Science zverejnil fotografiu tohto oblaku 19. apríla 1963 a časopis Life 19. mája 1963. Nielen sedem pečatí, ale aj všetky tajomstvá a každé učenie – o Božstve, krste, večeri Pánovej atď. – všetko nám bolo zvestované v originále tak, ako to učí Biblia. Aj keď bol prorok v decembri 1965 vzatý domov, zvesť nám zostala a bola nesená do celého sveta.

Cirkev Božia je ešte raz stĺpom a základom pravdy, nie náboženská stavba zo lží. V Cirkvi Ježiša Krista nie je žiadny výklad ani žiadne falošné učenie. Skrze poslednú zvesť, ktorá je v stopercentnom súlade so zvesťou, ktorá bola na začiatku, bola Cirkev budovaná na pôvodnom základe. Pravým biblickým veriacim je zasľúbená Božia pečať ako potvrdenie: „…v ktorom aj vy počujúc Slovo pravdy, evanjelium svojho spasenia, v ktorom aj, uveriac, zapečatení ste Svätým Duchom zasľúbenia…“ (Ef 1:13) Skôr ako sa to môže stať, musia všetci vyjsť von zo zmätku rozličných výkladov, pretože Boh Svoju pečať dá len na čistú nevestu Slova.

Od môjho priameho povolania 2. apríla 1962 som kázal Božie Slovo, plné evanjelium, čistú zvesť pre tento čas po celom svete a rozdeľoval duchovný pokrm (Mt 24:45-47). Po tom, čo som mohol v novembri 2017 kázať v Kuvajte a Bahrajne, som doteraz na mojich každomesačných misijných cestách za posledných 65 rokov navštívil presne 165 krajín. Kázal som vo všetkých hlavných mestách, ako Moskva, Peking, Damask, Káhira, ako aj na mnohých iných miestach po celom svete.

Milióny ľudí po celom svete boli dosiahnuté aj prostredníctvom 30-minútového televízneho programu, ktorý bol vysielaný v angličtine na 56 televíznych staniciach a umožnil im počuť celú radu Božiu. V rôznych krajinách boli moje kázania vysielané lokálnymi televíznymi stanicami. Naše zhromaždenia počas prvého víkendu každého mesiaca v misijnom centre v Krefelde počujú a sledujú tisíce ľudí po celom svete, či už naživo, cez internet alebo na diskoch CD a DVD, ktoré bezplatne rozosielame. Boh sa postaral o to, že kázania kázané počas prvého víkendu tu v misijnom centre sú každý mesiac simultánne prekladané do 15 jazykov a zvesť, ktorá predchádza druhému príchodu Krista, je ďalej prekladaná do najrôznejších jazykov na zemi.

To, čo Boh práve teraz koná, nemá na zemi obdobu. Takto je večné evanjelium zvestované všetkým národom a jazykom ako posledná zvesť (Zj 14:6, Mt 24:14). Všetci biblickí veriaci vedia: konečný čas prišiel, Jeho príchod je blízko. Oni počujú, čo Duch hovorí zborom skrze zjavené Slovo, a pripravujú sa na slávny deň vytrhnutia.

Môžem pred Bohom dosvedčiť, ako povedal Micheáš v úvode, že som dával ďalej len to, čo nám Boh Pán zanechal vo Svojom Slove.

Pán hovorí: „Hľa, prídem skoro!“ a všetci praví vykúpení nahlas volajú: „Áno, prídi skoro, Pane Ježišu!“ (Zj 22)

Jeruzalem – kameň veľkej ťarchy
Izrael 1948 – 2018

Hlas mocne volá: Počujte to všetky národy: „A stane sa toho dňa, že učiním Jeruzalem kameňom veľkej ťarchy všetkým národom; všetci, ktorí ho budú dvíhať, porania sa do krvi, a zhromaždia sa proti nemu všetky národy zeme.“ (Zach 12:3)

Oficiálnym uznaním Jeruzalema za hlavné mesto Izraela a sľubom presunúť tam americkú ambasádu sa americký prezident Donald Trump 6. 12. 2017 dotkol veľmi citlivej témy. Len o pár dní neskôr Valné zhromaždenie Spojených národov vydalo vyhlásenie, v ktorom vyzvali USA odvolať svoje uznanie Jeruzalema za hlavné mesto Izraela. Návrh predložilo Turecko a Jemen. Medzi 128 štátmi, ktoré za túto rezolúciu hlasovali, bola Saudská Arábia, Egypt, Kuvajt, ako aj Nemecko, Francúzsko a Veľká Británia.

Všetci politici a vodcovia by sa mali poučiť z histórie:

Už Abrahám a Izák šli na horu Moria, aby Bohu obetovali osobnú obeť (1M 22). To je dnešná Chrámová hora v Jeruzaleme. Jeruzalem je v Biblii zmienený 780-krát.

Dávid kúpil od Jebuzejského Ornána humno, miesto, ktoré sa nachádzalo na hore Moria, a zaplatil mu 600 šekelov zlata (1Kro 21:25). Potom povedal: „Toto je ten pravý dom Hospodina Boha a toto oltár na zápal pre Izraela.“ (1Kro 22:1)

Pred 3 000 rokmi Dávid vládol 33 rokov v Jeruzaleme. Jeho syn Šalamún vládol v Jeruzaleme 40 rokov. Vybudoval tam na priamy Boží príkaz chrám. Stredobodom bola truhla zmluvy, v ktorej bolo Božie Slovo: „A ustanovil som tam miesto truhle, v ktorej je zmluva Hospodinova, ktorú učinil s našimi otcami vtedy, keď ich vyviedol z Egyptskej zeme.“ (1Kr 8:21) Podľa 1. Kráľovskej 8 naplnila dokončený chrám viditeľná nadprirodzená sláva. Učiniť Jeruzalem hlavným mestom Izraela bolo Božie rozhodnutie. Na svete neexistuje žiadne hlavné mesto také staré ako Jeruzalem.

Od dní Abraháma, Izáka a Jakoba boli Izraeliti mimoriadnym ľudom, dedičstvom Boha Pána. Pre tento čas im dal nasledovné zasľúbenia: „Lebo vás poberiem z národov a zhromaždím vás zo všetkých zemí a dovediem vás do vašej zeme.“ (Ez 36:24)

„Lebo Hospodin sa zľutuje nad Jakobom a zase si vyvolí Izraela a dá im, aby sa usadili na svojej zemi a odpočinuli si, a pohostín sa pripojí k nim, a pridružia sa k domu Jakobovmu.“ (Iz 14:1)

„Preto takto hovorí Pán Hospodin: Teraz už navrátim zajatie Jakobovo a zľutujem sa nad celým domom Izraelovým … keď ich navrátim z národov a zhromaždím ich zo zemí ich nepriateľov a posvätím sa v nich pred očami mnohých národov.“ (Ez 39:25+27)

V Lukášovi 21:24 Pán povedal: „…a budú padať ostrím meča a zajatí zavedení budú medzi všetky národy, a Jeruzalem bude šliapaný od pohanov, dokiaľ sa nenaplnia časy pohanov.“ Čas sa priblížil, všetko sa napĺňa.

Izaiáš prorokoval: „A stane sa v posledných dňoch, že bude pevne stáť vrch domu Hospodinovho hore na vrchu vrchov a bude vyvýšený nad brehy, a pohrnú sa k nemu všetky národy. A pôjdu mnohí ľudia a povedia: Poďte a vyjdime hore na vrch Hospodinov, do domu Boha Jakobovho, a bude nás vyučovať niektorým zo Svojich ciest, a budeme chodiť po Jeho stezkách! Lebo zo Siona vyjde zákon a Slovo Hospodinovo z Jeruzalema.“ (Iz 2:2-3)

„A Hospodin zdedí Júdu ako Svoj podiel na svätej zemi a zase si vyvolí Jeruzalem.“ (Zach 2:12) Amen.

„Radujte sa s Jeruzalemom a plesajte v ňom všetci, ktorí ho milujete! Veseľte sa s ním veľmi všetci, ktorí ste smútili nad ním!“ (Iz 66:10)

Na začiatku Tisícročného kráľovstva Boh Pán postaví Svoje nohy na Olivovom vrchu: „A Jeho nohy budú stáť toho dňa na Olivovom vrchu, ktorý je naproti Jeruzalemu od východu…“ (Zach 14:4) Potom bude 24 starších sláviť Boha slovami: „Ďakujeme ti, Pane, všemohúci Bože, ktorý si a ktorý si bol a ktorý prídeš, pretože si prevzal Svoju veľkú moc a kraľuješ.“ (Zj 11:17)

Na konci prvej svetovej vojny v decembri 1917 britský veliteľ Allenby okupoval Jeruzalem, ktorý bol 400 rokov pod osmanskou nadvládou. Odvtedy bolo celé územie – známe ako Zajordánsko – pod britskou správou až do roku 1948. Palestínsky štát nikdy neexistoval.

14. mája 1948 vyhlásil Ben Gurion štát Izrael. Do roku 1979 tam v pokoji žili spoločne všetky etnické skupiny. Až keď ajatoláh Chomejní zvrhol perzského šacha, ktorý bol priateľom Izraela, vyhlásil nový panovník nepriateľstvo voči Izraelu. Až do vypuknutia druhej intifády v roku 2000 sme dokonca mohli s turistickou skupinou cestovať do pásma Gazy. Dnes to žiaľ viac nie je možné.

V roku 1980 izraelský parlament vyhlásil „základným zákonom o Jeruzaleme ako hlavnom meste“ Jeruzalem za večné a nedeliteľné hlavné mesto Izraela. 2. januára 2018 Knesset zmenil starú dohodu z roku 1980 a prijal „zákon o zjednotenom Jeruzaleme”. V ňom stojí, že každé rozhodnutie o štatúte Jeruzalema môže byť prijaté len dvojtretinovou väčšinou v Knessete.

Začala nová éra: Jeruzalem sa teraz zreteľne stal kameňom veľkej ťarchy. Po vyhlásení Donalda Trumpa navštívil 11. 12. 2017 izraelský ministerský predseda Benjamin Netanjahu predstaviteľov Európskej únie v Bruseli. Predniesol tam krátke vyhlásenie, pričom sa stretol s opovrhnutím a ponížením. V mene EÚ vyzvala vysoká predstaviteľka Únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku Federica Mogherini na zrušenie vyhlásenia prezidenta Trumpa. Je zjavné, že svetová moc „Spojené štáty americké“ má byť nahradená „Spojenými štátmi európskymi“. V Európskej únii, ktorej rodným listom je „Rímska zmluva“, sú snahy dosiahnuť to do roka 2025. Podľa biblického proroctva to bude štvrtá veľká ríša, posledná svetová moc, ako to dopredu videl prorok Daniel.

V máji 2018 bude 70 rokov od založenia štátu Izrael. V čase, keď Izrael získal štátnosť, mal 850 000 obyvateľov a len o 10 rokov neskôr sa tento počet zdvojnásobil. V roku 1990 bol počet obyvateľov 4 500 000, dnes je to 8,7 milióna.

Mierový proces bude napredovať tak, aby sa naplnilo: „Lebo keď budú hovoriť: Pokoj a bezpečnosť, vtedy náhle príde na nich zahynutie ako bolesť na tehotnú ženu, a neujdú.“ (1Te 5:3)

To, čo prorokoval prorok Joel, sa však tiež stane: „Lebo hľa, v tých dňoch a v tom čase, keď navrátim zajatých Júdu a Jeruzalema, zhromaždím aj všetky národy a zavediem ich dolu do údolia Jozafatovho a tam sa budem s nimi súdiť pre Svoj ľud a pre Svoje dedičstvo, pre Izraela, ktorého rozptýlili medzi pohanov a Moju zem si rozdelili.“ (Joel 3:1-2)

Žijeme uprostred naplnení biblických proroctiev konečného času. Je nešťastím, že ministri zahraničných vecí členských krajín EÚ a mnohé hlavy štátov nerešpektujú Božie rozhodnutie.

Sme vo veľkom očakávaní a počítame s tým, že verný Pán dokoná Svoje dielo spásy s Cirkvou z národov a vezme nás nahor vo vytrhnutí, ako stojí napísané: „…potom my živí ponechaní budeme razom s nimi vychvátení v oblakoch v ústrety Pánovi do povetria. A takto budeme vždycky s Pánom.“ (1Te 4:17) Nikto nepozná čas ani hodinu, kedy sa to stane, preto musíme byť pripravení. Potom On dokoná Svoje dielo s Izraelom skrze službu dvoch prorokov (Zj 11) a začne Jeho Tisícročné kráľovstvo. Amen.

„A siedmy anjel zatrúbil, a povstali veľké hlasy na nebi, ktoré hovorili: Kráľovstvá sveta sa stali kráľovstvami nášho Pána a Jeho Krista, a bude kraľovať na veky vekov.“ (Zj 11:15)

V Božom poverení pôsobiaci

Fotografia zobrazuje mimoriadne zhromaždenie v sobotu 16. 11. 2017 v meste Konstanca v Rumunsku pri Čiernom mori.

V zhromaždení sa nenachádzali len veriaci, ale aj ľudia, ktorí počuli kázanie po prvýkrát. Medzi viac ako stovkou tých, ktorí prišli dopredu k modlitbe, bol aj moslimský novinár a muž z ortodoxnej cirkvi. Obaja prijali Ježiša ako svojho Spasiteľa a o dva týždne neskôr sa nechali biblicky pokrstiť v Čiernom mori spolu so všetkými ostatnými novoobrátenými. Vernému Pánovi buď vďaka.

Vydavateľ: Ewald Frank, Postfach 100707, 47707 Krefeld, Nemecko

www.freie-volksmission.de

Slobodná ľudová misia Slovensko, I. Krasku 18, 917 05, Trnava

www.misia.sk

Ako je zobrazené na mape vľavo, Jozua rozdelil zasľúbenú zem na základe kapitol 13-20 12 izraelským kmeňom, pričom dva a pol kmeňa bolo na východnej strane Jordánu.

Tak to videl aj Ezechiel v kapitolách 47-48 opäť v Tisícročnom kráľovstve. V kapitole 47 videl chrám, ktorý bude budovaný. V kapitole 48 nachádzame 12 kmeňov vo svojom dedičstve.

Na mape vpravo vidíme, čo zo Svätej zeme učinili politici. Označujú Izrael ako okupačnú mocnosť a jadro izraelskej zeme ako okupované územia. Tak to neostane. V Tisícročnom kráľovstve bude v Svätej zemi opäť nastolený Boží poriadok.