Otázky, se kterými se kazatelé z různých zemí
obrátili na bratra Franka

„Služebník Páně se nemá hádat, nýbrž má být laskavý ke všem, schopný učit a být trpělivý. Má vlídně poučovat odpůrce. Snad jim dá Bůh, že se obrátí, poznají pravdu a vzpamatují se z ďáblových nástrah („vyprostí se z ďáblovy smyčky“ – podle něm. př. Bible), do kterých se dali polapit, když podlehli jeho vůli“ (2Tim. 2:24-26).

V tomto pojednání se jedná o život nebo smrt. Ve Slově máme život; ve výkladu je smrt. Každý výklad je smyčkou, kterou ďábel pokládá lidem na šíji. On ji hned nezatáhne, ale drží lidi v zajetí, aby mu byli po vůli, jak to jasně vyplývá z úvodního biblického textu.

Potom, co mám za sebou již půl století kazatelské služby, zrodila se Boží milostí u mnohých bratří v celém světě ke mně jistá důvěra. Poznali, že Bůh mě určil k tomu, abych národům světa zvěstoval věčně platnou spásnou zvěst. Po službě bratra Branhama je nyní mým úkolem, spolu se všemi drahými sloužícími bratry, sdílet s lidmi pravé Slovo. Ale jak to bylo ve dnech našeho Pána, za času apoštolů a proroků a ve všech časech, tak je tomu i nyní: Existují „některá místa těžko srozumitelná a neučení a neutvrzení je překrucují k vlastnímu zatracení“ (2Pt 3:16). Různé výklady vyvolaly mnohá rozštěpení a velký učitelský zmatek také ve zvěsti »konečného času«. Kazatelé, kterým lid Páně opravdu leží na srdci, nejsou již ochotni dále to přijímat a požádali mne o vysvětlení různých učitelských bodů. Všechny pravé Boží děti mají právo dozvědět se odpovědi, které jsou založeny jedině na Svatém Písmu.

Bratra Branhama jsem osobně znal, byl jsem očitým svědkem jeho mimořádné služby. V srpnu 1955 jsem byl po celý týden účastníkem jeho shromáždění. Od září 1958 jsem dostával jeho kázání z USA na magnetofonových záznamech a okamžitě jsem je začal překládat do němčiny. Při jedné osobní rozmluvě v prosinci 1962 jsem bratru Branhamovi vyprávěl, že jeho kázání poslouchám ze sluchátek a simultánně překládám posluchačům do němčiny. V roce 1963 si na to bezpochyby vzpomněl a mluvil o tom:

„Služba s magnetofonovými pásky je šířena do celého světa. Myslím, že je to způsob, jak Bůh zvěst nechá pronikat do pohanských zemí. Tam je překládána. V Německu ty magnetofonové pásky berou do shromáždění, kde se sejdou stovky lidí. Nasadí se sluchátka a pásek je přehráván. Zatímco já mluvím, kazatel stojí před lidmi a totéž ve svém jazyku překládá. V celém světě, kam se kázání na magnetofonových páscích dostanou, jsou skutečně stovky zachráněny a uzdraveny. Kázání jsou v angličtině, ale ve světě jsou překládána do mnoha různých řečí, dokonce do kmenových jazyků. Dozvídáme se o tom z dopisů, které přicházejí.“ (Testimony, Shreveport, LA, V-17-N-5; Thursday, 63-11-28). Tady se bratr Branham zcela otevřeně odvolal na bratra Sydneyho Jacksona z Jižní Afriky a na mne, neboť jsme v té době byli jediní, kteří jeho kázání překládali.

Během uplynulých 47 let jsem je nejen jednou, ale několikrát slyšel, četl a překládal a mohu proto tvrdit, že »zvěst konečného času« znám jako sotva ještě někdo jiný. Zrovna tak jsem od mládí obeznámen se Slovem Božím, se Svatým Písmem.

To, že se tak málo kazatelů ptalo: „Co říká Písmo?“, mnou při pročítání zápisú hluboce otřáslo, neboť odpovědi, které musím dát, mohou být jen na základě Slova Božího, které platí na věky (Iz.40:8; 1.Petr.1:23).

Otázka 1: Jaký je dnes tvůj postoj k službě bratra Branhama?

Otázka 2: Jaké je původní doslovné znění pověření, které obdržel William Branham?

Otázka 3: Jaké je tvé přesvědčení týkající se zvěsti konečné doby?

Otázka 4: Opravuješ v jistých bodech proroka?

Otázka 5: Co je tvůj absolut, Bible nebo zvěst?

Otázka 6: Učíš jinak, než učil bratr Branham?

Otázka 7: Věříš v otevření sedmi pečetí?

Otázka 8: Byla otevřena též sedmá pečeť?

Otázka 9: Věříš, že se Zj.10:1-7 naplnilo?

Otázka 10: Věříš, že bratru Branhamovi bylo zjeveno sedm hromů?

Otázka 11: Proč bratr Branham v souvislosti se sedmi hromy hovořil o třetím tahu?

Otázka 12: Proč se bratr Branham opakovaně odvolával na Zj.10:7?

Otázka 13: Věříš ve službu osmého zvěstovatele?

Otázka 14: Věříš učení parúsie?

Otázka 15: Přišel již Syn člověka podle Luk.21:27?

Otázka 16: Jak je to s tvou službou? Je dosvědčena v Bibli?

Otázka 17: Kážeš z kázání bratra Branhama?

Otázka 18: Co je duchovní pokrm? Kázání bratra Branhama nebo Bible?

Otázka 19: Kdo představí Pánu Církev posledních dnů?

Otázka 20: Jak reaguješ na to, co se o tobě říká?

Otázka 21: Učil bratr Branham polygamii?

Otázka 22: Jaké je tvé učení o manželství a rozvodu?

Otázka 23: Jak je to s rodinou Božího služebníka?

Otázka 24: Jak je to s knihou „Sedm časových období církve“?

Otázka 25: Byla časová rozpětí církevních věků bratru Branhamovi zjevena?

Otázka 26: Prorokoval, že v roce 1977 nastane konec světa?

Otázka 27: Viděl bratr Branham kalendář, který se zastavil na roce 1977?

Otázka 28: Je křest Duchem Svatým totéž jako znovuzrození?

Otázka 29: Jak je to se stanovým viděním?

Otázka 30: Může zůstat nenaplněné, co viděl bratr Branham ve vidění?

Otázka 31: Jaké máme porovnání Izraele s církví?

Otázka 32: V jakém časovém období nyní žijeme podle Božího plánu?

Milovaní bratři v Pánu, drahé Boží děti,

hned na počátku bych chtěl objasnit, že není dovoleno zakládat nějaké učení na jediném biblickém místě nebo na jediném výroku, který Pán, apoštol nebo prorok vyslovil. Je to Boží povinnost, aby všechno bylo založeno na dvou až třech svědcích, na dvou nebo více biblických místech (5M 19:15). Nemáme jenom nějaké evangelium, máme čtyři evangelia, která se navzájem doplňují a potvrzují. Jestliže například někdo nevezme misijní pověření celkově, jak je psáno v Mat.28:18-20; Mar.16:15-20; Luk.24:33-53 a Jan.20:19-31, potom je nemá úplné. A kdo k tomuto misijnímu pověření nepřibere Sk. 2:38 a všechna další místa, kde bylo pověření vykonáváno, ještě stále nemá dokonalý přehled o tomto tématu.

Kdo chce opravdu vědět o narození, životě, působení, utrpení a umírání, o vzkříšení a nanebevzetí našeho Pána, musí číst všechna čtyři evangelia. A kdo by chtěl vědět, že Pán Své učedníky poučoval čtyřicet dní o království Božím, než vstoupil na nebesa, musí dokonce číst Sk.1:1-3. Tam nalézáme, co ve čtyřech evangeliích není napsáno, např. že náš Pán byl vzat do nebe na oblaku (Sk 1:9). Ve verši 11 je řečeno, že On se zase vrátí tělesně stejným způsobem, jakým odešel (Lk 24:50-51). V 1. Jan. 3 se k tomu říká: „…až se zjeví, že mu budeme podobni, protože ho spatříme takového, jaký jest“. Amen!

Kdo by chtěl vědět o Pavlově obrácení, pověření a službě, musí číst nejen Skutky apoštolů 9. kapitolu, ale i 22. a 26. kapitolu, aby získal celkový přehled, a potom dokonce 1. Kor. 15:1-11, neboť Pavel – ne Petr – informoval o tom, že Pán Ježíš se po Svém vzkříšení zjevil více než pěti stům bratřím. Ze všech těchto příkladů je jasné, že nestačí použít jen jedno biblické místo, nýbrž musí být k němu přidána všechna místa, která k tomu tématu náleží.

To se také vztahuje na to, co apoštol Pavel popsal v 2. Kor. 11:1-4: Když satan, ten starý had, svedl Evu, udělal to tak, že k tomu, co Bůh náš Pán přikázal v 1. Moj. 2:16 Adamovi, přidal v 1. Moj. 3:1 jen jediné slovo, totiž „ne“. Tak ji dostal pod svůj přímý vliv a zajal ji do své vůle. Nepřítel vždy pokračuje v argumentaci o tématech, která Pán předtím projednával, ale nikdy nezůstane u přesného znění slova – nikdy v pravdě originálního Slova. Bylo řečeno: „Ze všech stromů v zahradě budeš jíst podle chuti…“ Nepřítel zasel pochybnost a řekl: „Zdali Bůh skutečně řekl: Ze všech stromů v zahradě nesmíte jíst“? To přidání jediného slova k tomu, co Bůh sám řekl, bylo jedovaté uštknutí hada. A tak byl první pár a tím celé lidstvo odděleno od Boha a vydáno smrti. Nejprve rozsévá Syn člověka dobré semeno originálního Slova, a vždy zároveň v pozadí přichází nepřítel a rozsévá vlastní setbu odporu skrze výklady (Mt 13). Tak lidi polapí, že jsou mu po vůli. Nyní se jedná o to, že se musí z ďáblovy smyčky osvobodit a vrátit do vůle Boží.

Připojením a špatným výkladem jediného výroku byl ten svod učiněn přijatelným lidskému uvažování. Proto musí být bráno varování absolutně vážně a k slovům proroctví této Knihy nic nepřidávat ani neubírat (Zj 22:18-19). Jinak jsou ty důsledky provždy nezvratné. Na každou biblickou otázku, ke každému tématu, existuje jen jedna pravá odpověď, která se ale nachází na různých místech. Výklady jsou vždy dílem nepřítele, výsledkem jedení ze stromu poznání. Totéž se vztahuje na mnohá rozličná učení uprostřed zvěsti konečného času. Jestliže všechno vezmeme zpět do Svatého Písma, nalézáme v něm jedinou pravou odpověď a tím jsou špatná porozumění vyloučena. Pozornost všech kazatelů a sborů se musí vrátit do souladu s Božím Slovem a k plnému respektu k Božímu Slovu, které je jediný absolut v nebi a také na zemi.

Z nejdelšího kázání bratra Branhama „Mluvené slovo je originální semeno“ z 18. března 1962, které trvalo více než šest hodin, jasně vyplývá, jakou důležitost tento Boží muž přikládal Božímu Slovu. „K zákonu a svědectví! Jestliže tak nemluví, potom v nich není žádné světlo.“ (Iz 8:20 – podle angl. př. Bible – pozn. autora).

Připusťme, že ve Slově Božím a rovněž tak ve zvěsti existují obtížné výroky, například když náš Pán tehdy řekl: „Nebudete hotovi se všemi izraelskými městy, než přijde Syn člověka…“ (Mt 10:23), nebo: „Amen, pravím vám, že někteří z těch, kteří tu stojí, neokusí smrti, dokud nespatří Boží království, přicházející v moci“ (Mk 9:1). Takové výroky musejí být viděny ve správné souvislosti spásných dějin a ve svém naplnění. Zákon a proroci byli až do Jana (Lk 16:16), od toho času se zvěstuje království Boží. Letničního dne Boží království prolomilo v moci, jak to předtím Jan Křtitel v Mat.3:2 a náš Pán v Mat. 4:17 předpovídali: Církev byla povolána do života a vzkříšený Pán v ní mohl v oslaveném stavu putovat. Ve Zj. 1 viděl Jan Syna člověka v Jeho slávě procházet se uprostřed sedmi církví, které byly reprezentovány sedmi zlatými svícny.

Apoštol Pavel se tehdy do toho sám zařadil, když řekl: „Hle, odhalím vám tajemství: Ne všichni zemřeme, ale všichni budeme proměněni“ (1Kor 15:51). Nyní počítáme s tímto naplněním. Apoštol Petr varoval před překrucováním těžko srozumitelných výroků ve Svatém Písmu a toho, co psal Pavel (2Pt 3:15-16). Právě tak by se nikdo neměl opovážit dělat učení z nesnadno pochopitelných výroků bratra Branhama. Řekl například: „Nyní, co jsou pečetě rozlomeny a tajemství zjevena, sestoupí dolů Anděl, Posel, s duhou nad hlavou – Kristus – a postaví Své nohy na zemi a moře. Myslete na to: v čase tohoto příchodu je sedmý anděl na zemi.“ Bratr Branham byl přece na zemi, když se zjevil „Anděl smlouvy“ v nadpřirozeném mraku. Citát: „Tento mocný Anděl smlouvy, ten, který byl na poušti u Mojžíše, který se potkal s Pavlem na cestě do Damašku, dovolil, že mezi námi mohl být učiněn Jeho snímek. Byl to On také na snímku, který nedávno zveřejnil časopis ,Life‘. Je to totéž Slovo, stejný Bůh…“ (Kristus, tajemství Boží zjevené).

Řekl také: „A zde v 10. kapitole se On vrací, po čase příchodu.“ Co znamená výrok „po čase příchodu“? Který příchod je míněn? A co znamená: „…a On se vrátí zpět v 10. kapitole Zjevení po času příchodu“ atd. atd.? Jen o málo později bratr Branham říká: „ON si vzal Nevěstu z pohanů a zavede ji do paláce, do domu Svého Otce, do slávy, ke svatební hostině a pak sestoupí dolů k Svým bratřím, těm 144 000 a dá se jim poznat.“

Kazatelé, prosím, sledujte různé výroky a spojujte je přesně s tou událostí, pro kterou jsou určeny, a přestaňte prezentovat svá vlastní mínění! Neboť žádné psaní, žádný výrok apoštola Pavla nebo bratra Branhama nepřipouští vlastní výklad. Bůh je Svým vlastním vykladačem, bdí nad Svým Slovem, aby splnil, co zaslíbil. Boží lid by měl rovněž bez otálení přestat věřit množství výkladů, které jsou v oběhu. Církev – Nevěsta musí být nyní, tak krátce před příchodem Ženicha, uvedena do stejnokroku, do dokonalé harmonie a jednoty: do souladu s každým Božím slovem. Hodina rozhodnutí je zde.

Otázka 1: Jaký je dnes tvůj postoj k službě bratra Branhama?

Odpověď: Věřím v Boží povolání a poslání Williama Branhama, ať se přitom odvolává na 11. června 1933 nebo 7. května 1946 anebo jiná nadpřirozená prožití. Při tom, co mu bylo roku 1933 řečeno, se jednalo hlavně o to, že zvěst, která mu byla svěřena, má předcházet druhému Kristovu příchodu, jak to vidíme naplněné během uplynulých 40 let.

V prožití ze 7. května 1946 byla bratru Branhamovi dána dvě nadpřirozená znamení jako prorokovi Mojžíšovi (2M 4:1-9), aby posluchači byli nadpřirozeným způsobem přesvědčeni o jeho Božím pověření. Statisíce v letech 1947-1950 prožily to první znamení, kdy pacient vlastní nemoc, např. nádor, rakovinu atd., mohl vidět na hřbetu ruky bratra Branhama, a zmizela v okamžiku, kdy uzdravení nastalo. Těmi nejlepšími svědky, které jsem osobně potkal, byli rev. Gordon Lindsay a jeho paní. Ona mi vyprávěla, že tento dar během skoro tří let, v nichž hodně s bratrem Branhamem cestovala, opakovaně viděla v činnosti.

Miliony v padesátých a šedesátých letech byly svědky druhého nadpřirozeného znamení, známého jako »znamení Mesiáše« (viz Oběžný dopis z dubna 2005). I já jsem ve shromážděních bratra Branhama v Evropě a v USA viděl, co se v této mimořádné službě stalo. Mohu před Bohem a všemi lidmi dosvědčit neomylnost tohoto prorockého daru, který Bůh tomuto muži daroval, protože jsem to osobně prožil. Služba bratra Branhama byla biblicky a Bohem prokázána. Skrze něho byly ke Kristu přivedeny miliony duší a tisíce byly na základě své víry uzdraveny a osvobozeny.

Otázka 2: Jaké je původní doslovné znění pověření, které obdržel bratr Branham?

Odpověď: „JAKO JAN KŘTITEL BYL PŘEDESLÁN PRVNÍMU PŘÍCHODU KRISTA, TAK ZVĚST, KTERÁ BUDE TOBĚ DÁNA, BUDE PŘEDCHŮDCEM DRUHÉHO KRISTOVA PŘÍCHODU.“ Stejná slova vyšla čtyřicetkrát v různých kázáních z úst bratra Branhama. Žel toto doslovné znění bylo pozměněno a dokonce vyryto na vnitřní stranu domovních dveří nového domu bratra Branhama v Tucsonu do následující podoby: „Jako Jan Křtitel předcházel prvnímu příchodu Páně, tak jsi ty poslán před Jeho druhým příchodem.“

Nikdo nemá právo takovou změnu učinit a tím popírat původní pověření, že druhému Kristovu příchodu bude předcházet zvěst! Kdo to dělá, ten bratra Branhama podezírá, že jedenačtyřicetkrát neřekl pravdu, když opakoval originální znění slov, totiž že příchodu Krista bude předcházet zvěst. Dokonce zdůraznil: „Ne, že bych já byl předchůdcem, nýbrž ta zvěst bude předchůdcem.“ (Testimony, Puerto Rico, 2. 10. 1959). Kdo nyní říká pravdu? Ti muži, kteří osobně znali bratra Branhama, nebo William Branham, který znal osobně Pána. Co tyto bratry motivuje vést jiné do bludu a duchovně je poutat svým názorem? Odkazují na minulou a též na budoucí službu proroka, ale pomíjejí to, co Bůh přítomně dělá.

Otázka 3: Jaké je tvé přesvědčení týkající se zvěsti konečného času?

Odpověď: Věřím celým srdcem a celou duší pravému Božímu Slovu, jak to bylo bratrem Branhamem pod pojmem „zvěst konečného času“ zvěstováno. Jako apoštol Jan i já mohu říci: „A toto je zvěst, kterou jsme od něho slýchali a vám zvěstovali…“ Věřím Boží zvěsti stoprocentně v souladu s psaným Slovem. Zvěst je zjevené originální Boží Slovo se všemi zaslíbeními, která jsou dána církvi Ježíše Krista. Ovšem nevěřím ani jedinému z těch různých výkladů a verzí, které jsou označeny jako „zvěst konečného času“ a vždy jsou reprezentovány některým bratrem. Co přichází od Boha, je vždy v závorách Slova a nikdy nezpůsobí rozštěpení – naopak: je vyžadována jednota opravdově věřících v každém městě, v každé zemi a v celém světě.

Otázka 4: Koriguješ proroka v určitých bodech?

Odpověď: Jak bych se mohl opovážit opravovat tu neomylnou službu! Ale jestliže nacházím učitelské výroky, např. více než sedmdesát výroků o sedmi hromech a mnohé výroky o jiných tématech, které udělal v různých časech ve svých kázáních, pak mi přece nezbývá nic jiného, než se poradit se Slovem Božím. Na biblickou otázku opravdu může být jen jedna správná odpověď. Rozdílné výroky přece prozrazují, že to ještě nebylo dokonale zjeveno a nemohlo být zařazeno.

Vidíme jeho dokonalou prorockou službu založenou na viděních, která bratr Branham viděl, víme také, že jako kazatel vykonával evangelizační službu, a rovněž poznáváme, že byl ve velikém očekávání mocné věci, kterou měl Bůh učinit. Byl zaslíbeným prorokem, který měl přijít podle Mal. 4:5-6 před příchodem Ježíše Krista a dát opět všechno do správného stavu, jak to sám náš Pán v Mat. 17:11 a v Mar. 9:12 potvrdil. Byl to on, kdo obrátil srdce Božích dětí k původnímu učení apoštolských otců, neboť jeho službou mělo být v církvi Ježíše Krista všechno zase navráceno zpět, tak aby církev byla zase uvedena do Božího spásného pořádku. Proroci všechno předpověděli, apoštolé a učitelé to seřadili podle Božího spásného plánu. Musíme respektovat rozhodnutí Boha, který určil různé služby ke vzdělání církve (Ef 4:7-16 aj.). Teprve nyní mohou být všechny volné konce spojeny správným způsobem podle Božího vzoru.

Otázka 5: Co je tvůj absolut, Bible nebo zvěst?

Odpověď: Co je to za otázku? Můj absolut je stejný jako absolut bratra Branhama: Boží Slovo, které zůstává na věky. On vzal Bibli do ruky, pozdvihl ji před celým shromážděním a řekl: „Toto je můj absolut!“ V základě vzato je tato otázka nesmyslná, neboť pravý obsah zvěsti je zjevené Slovo Boží, která zahrnuje celou spásnou radu Boží od počátku až do konce času, obzvláště přirozeně zaslíbení pro naše časové období. Proto je zvěst Boží Slovo a Slovo Boží je tou zvěstí. Kdo z toho dělá dvě věci, je podveden a vyloučen z Božího spásného pořádku. Kazatelé, kteří se odvolávají na bratra Branhama a učí něco jiného než to, o čem svědčí Písmo, z něho dělají falešného proroka a vyjadřují tím opovržení Biblí. Jejich údajné „zjevení“ se ukazuje jako pošetilost.

Otázka 6: Učíš jinak, než učil bratr Branham?

Odpověď: Může vzniknout dojem, že ledacos učím jinak, ale jak jsem již zmínil, při definitivním přezkoušení je to tak, že dávám vždy zapravdu celému Božímu Slovu. Mám všechna jeho kázání a slyšel jsem je, proto znám různé výroky, které udělal na totéž téma.

Jestliže bratr Branham mluvil např. ohledně »téhodnů«, obzvláště ve třech kázáních o sedmdesáti Danielových téhodnech, o sedmiletém časovém období a celé shromáždění dokonce nechal nahlas opakovat: „Jeden téhoden (roční týden) je sedm let.“ – a potom již mluví jen o třech a půl roku, byl jsem nucen vzít v potaz jako „poslední instanci“ Slovo Boží. Když má před očima celý časový úsek mezi vytržením a nastolením Tisíciletého království, pak mluví o sedmi letech. Když míní službu dvou proroků, která je určena Židům, uvádí tři a půl roku. Když se jedná o učení, pak nestačí opakování výroků, musíme to uvést do správné souvislosti s odpovídajícím prorockým slovem. Prosím, slyšte následující citát: „V okamžiku, když On započne sedmdesátý roční týden, těch sedm let, bude Církev vzata pryč. Vidíte to, přátelé? Zvedněte ruku, jestliže to vidíte… V tom okamžiku, když započne sedmdesátý roční týden, vlastně sedm let, bude Církev vzata vzhůru. Nuže slyšte, říkám to ještě jednou a opakuji, abyste to nezapomněli. To je to, co mi Duch Svatý přikázal napsat…“

V anglické knize Pečetí zní otázka 18 následovně: „Kdy je smlouva podle Dan. 9:27 pro jeden roční týden potvrzena?“ Odpověď: „Polovina smlouvy byla potvrzena, když byl Ježíš Kristus na Zemi a kázal Židům.“ Tady jen opakoval, co jiní řekli již předtím. Ale nahlédněme přesně, co Daniel v 9. kapitole od verše 24-27 opravdu napsal. Tam je sedm ročních týdnů rozděleno natřikrát, totiž 7+62+1. To TAK PRAVÍ PÁN v Písmu o Kristu, Mesiáši zní: „Po uplynutí dvaašedesáti ročních týdnů bude pomazaný zahlazen…“ To se stalo pro nás na kříži Golgaty. Přímo potom čteme v druhé části od verše 26: „…Město a svatyni uvrhne do zkázy lid vévody, který přijde…“ To se vztahuje na Tita, který s římským vojskem zničil město a chrám v roce 70 n.l. Ve verši 27 se píše o antikristovi, ne o Kristovi: „Vnutí svou smlouvu mnohým v jednom týdnu a v polovině toho týdne zastaví obětní hod i oběť přídavnou. Hle, pustošitel na křídlech ohyzdné modly…“

Náš Pán s námi uzavřel věčnou smlouvu skrze krev smlouvy, kterou prolil na kříži Golgaty (Mt 26:28; Mk 14:24 aj.). Kdo kupříkladu čte čtyři sta jedenatřicet otázek a odpovědí v knihách COD (Otázky a odpovědi bratra Branhama – do němčiny nejsou přeloženy a vydány), zjistí, že bratr Branham řekl jedno nebo druhé v různých kázáních. Písmo dosvědčuje, že Mesiáš po dvaašedesáti ročních týdnech, kterým předcházelo sedm ročních týdnů, obětuje Svůj život (Dn 9.26). První část verše se jednoznačně vztahuje na Ježíše Krista, Mesiáše; druhá část na římského vévodu. Daniel 9:27 vypovídá výhradně o antikristovi a sedmileté smlouvě, o které je tady řeč. Bude to »římská smlouva« o Jeruzalému. V první polovině sedmdesátého ročního týdne vykonají svou službu ti dva proroci (Zj 11); v druhé polovině, poté, co smlouva bude zrušena, vládne bezohledně antikrist 42 měsíců a bojuje se svatými (Zj 13:1-10). Během času pronásledování podstoupí židovští mučedníci smrt. Je to naplnění druhé části páté pečetě (Zj 6:9-11). To je TAK PRAVÍ PÁN v Jeho Svatém Slově!

Otázka 7: Věříš v otevření sedmi pečetí?

Odpověď: Ano, věřím, že pečetě byly otevřeny nadpřirozeným způsobem. Bratr Branham mi osobně v prosinci 1962 řekl, že v lednu 1963 se s rodinou přestěhuje z Jeffersonville do Tucsonu. Ve vidění mu bylo ukázáno, že nastal čas přestěhovat se do Arizony, jakmile se na Ewing Lane, kde tehdy bydlel, začnou provádět práce na silnici, plot od jeho zahrady bude ležet na trávníku a ulicí budou projíždět stavební stroje. Práce na silnici jsem viděl na vlastní oči, také plot ležel na trávníku. 22. prosince 1962 měl bratr Branham vidění o zjevení světelného oblaku a mluvil o tom v kázání 30. prosince. 28. února 1963 bratr Branham obdržel z nadpřirozeného oblaku pokyn, aby se vrátil do Jeffersonville, protože budou otevřeny pečetě.

Otázka 8: Byla otevřena také sedmá pečeť?

Odpověď: Kdo pozorně poslouchal kázání o sedmi pečetích ví, že bratr Branham pokaždé přečetl ze Zjevení celý text každé pečetě s výjimkou sedmé: v 8. kapitole přečetl jen první verš o půlhodině ticha v nebi. Sedmou pečeť spojil s celou řadou jiných událostí. Mluvil o konci církevních období, o konci pozounů, o konci koflíků hněvu, ano, o konci všech věcí. Kdo čte dále text ve Zj. 8 od 2. verše, dočte se o sedmi andělech, kteří se chystají troubit na pozouny.

Je sedm andělů sedmi sborů (Zj. kap. 1-3).

Potom je sedm pozounových andělů (Zj. kap. 8-11.)

A je sedm andělů se sedmi koflíky hněvu (Zj. kap. 15-16). Všichni mají svá místa v Božím pořádku.

Citát: „V prvních třech kapitolách Knihy Zjevení je zjeveno vše, co se stane s Církví. Potom o Církvi až do 19. kapitoly není zmínka. Církev bude ve 4. kapitole vzata vzhůru a vrátí se zpět v 19. kapitole. Nevěsta a Ženich přijdou společně na zemi. Od kapitoly 19 až 22 se týká všechno Tisíciletého království a toho, co bude potom. Mezi 4. a 19. kapitolou se Bůh zabývá Izraelem.“ (Slavnost pozounů). Toto bratr Branham několikrát zdůrazňoval. Prosím, nechť je to velkými písmeny vyryto: „MEZI KAPITOLAMI 4 AŽ 19 JSOU ZAŘAZENY KAPITOLY 8, 9, 10 a 11.“ V těchto čtyřech kapitolách není nic, co by se týkalo církve, jak to sám bratr Branham mnohokrát řekl.

Až se trůn milosti podle sedmé pečetě promění v soudní trůn (kap. 8:2-5), potom již nebude žádný prostředník, žádný přímluvce, aby modlitby svatých byly přijímány. Potom budou na zemi hozeny žhavé uhly ze zlatého oltáře. Následuje hromobití, blýskání atd. Bratru Branhamovi bylo řečeno, že sedm pozounů nespadá do období církve a nevztahuje se na ni.

Citát: „Přímo potom, co se Andělé Páně zjevili, řekl mi On o sedmi pozounech – sedmi pečetích. Bylo to tam, když mi Duch Svatý ukázal, že pro církev tohoto času to vůbec není užitečné, protože s církví to nemá nic společného. Pozouny se týkají shromáždění Izraele. Pozouny jsou pro Izrael. Myslete na to: Každý pozoun zazní pod šestou pečetí. Jak dokonalý je ten sedmý pozoun a sedmá pečeť!“ (Slavnost pozounů, 19. července 1964).

Otázka 9: Věříš, že Zj.10:1-7 je naplněno?

Odpověď: Zj. 10 se ještě nenaplnilo. Jak jsme viděli, není spojeno s církví. Bratr Branham byl posel posledního církevního období, jak je psáno ve Zj. 3:14-22, nikoliv sedmý pozounový anděl. On se na Zj. 10 odvolával, neboť je to jediné místo, které mluví o sedmi hromech. Ale my poznáváme prorocký charakter těch dvou zásadně odlišných událostí. Když je např. v Mat. 2:15 slovo z Oz. 11:1 „z Egypta jsem syna svého povolal“ užito na Ježíše Krista, tak zůstalo skutečností i to, co je psáno v 2M 4:22-23: „Izrael je můj jednorozený syn; proto tě vyzývám, nech mého syna táhnout, aby mi sloužil!“ Biblické proroctví dovoluje dvojnásobné použití, ale přesto musí být pokaždé ponecháno v souvislosti, do které patří podle spásného plánu. Skutečné naplnění Zj. 10 je předpověděno a následujícími místy více objasněno. Jednou je třeba si vzít k srdci to Boží „musíš“, že všechno je založeno na vícero biblických místech.

První klíčové slovo je „řvát“:

„On bude řvát jako lev!“ (Zj 10:3)

„Pán vydá řev z výšiny, ze svého svatého obydlí vydá svůj hlas…“ (Jr 25:30).

„Budou následovat Pána, až zařve jako lev. Až vydá řev, přiběhnou s třesením synové od moře…“ (Oz 11:10).

„Pán vydá řev ze Sijónu, vydá hlas z Jeruzaléma, zachvějí se nebesa i země. Pán je útočiště svého lidu a záštita synů Izraele.“ (Joel 3:16).

„Pán vydá řev ze Sijónu, vydá hlas z Jeruzaléma.“ (Am 1:2).

Další klíčové slovo je „přísahat“:

„Potom anděl, kterého jsem viděl stát na moři i na zemi, pozvedl svou pravici k nebi a přísahal při tom, který žije na věky věků, který stvořil nebesa, a co v nich jest, zemi a co na ní jest, moře a všecko, co v něm je, potvrdil, že lhůta je u konce…“ (Zj 10:5-6).

„I slyšel jsem muže oblečeného ve lněném oděvu, který byl nad vodami veletoku. Zvedl svou pravici i levici k nebi a přísahal při Živém navěky, že ještě čas, a dva časy a půl času“. (Dn 12:7). Nemohlo by to být řečeno jasněji, že od okamžiku přísahy zbývají již jen tři a půl roku do konce posledního úseku. Rozdělení času je prostě dokonalé!

Když Pán sestoupí jako Anděl Smlouvy, potom postaví nohu na zemi a moře a uplatní Svůj nárok jako původní majitel. Teprve v tom okamžiku vydá sedm hromů své hlasy. Musíme pochopit, že se každé biblické místo doslovně naplní a každý výklad je klam nepřítele. Také druhá část Mal. 3:1-2, která se ještě nenaplnila při prvním příchodu Krista a proto v Novém Zákoně nebyla zmíněna, v čase, kdy tato mocná událost nastane, se uskuteční: „…i vstoupí nenadále do svého chrámu Pán, kterého hledáte, anděl smlouvy, po němž toužíte. Opravdu přijde, PRAVÍ PÁN ZÁSTUPŮ. Kdo však snese den jeho příchodu? Kdo obstojí, až se ukáže? Bude jako oheň taviče…“ Tento příchod jako Anděla Smlouvy, který je podrobně popsán v šesti zmíněných biblických místech, musí být ponechán přesně v té souvislosti, kterou má v Písmu, totiž pro Izrael. V tom čase bude chrám podle Zj. 11:1-2, do něhož přijde Anděl Smlouvy, jenž je Pán zástupů, vyměřen a zase zbudován. Amen.

Otázka 10: Věříš, že bratrovi Branhamovi bylo zjeveno sedm hromů?

Odpověď: V jednom z posledních kázání, 15. srpna 1965, bratr Branham řekl: „Počkejte, až se dostaneme k tomu, že tyto rány, pečetě a sedm hromů budou otevřeny.“ O sedmi hromech mluvil obzvláště ve spojení s přemáhající událostí z 28. února 1963, když zaznělo sedm mohutných hromových ran a zjevil se nadpřirozený mrak. Dr. James McDonald z Tucsonské university mnohé fotografie posuzoval, a jeho články o tom uveřejnily časopisy „Science“ a „Life“. V souvislosti s tímto prožitím mluví bratr Branham také o víře k vytržení, o novém jménu, které bude zjeveno, a ostatních důležitých událostech.

Sedm hromů ve Zj. 10 musí být ponecháno tam, kam je Bůh zařadil. Zazní teprve až sestoupí Anděl Smlouvy pro Izrael. (Uvedení do Sedmi pečetí). Učení, že hromy jsou „sedm ctností“ nebo „sedm zvláštních mužů“, musí být odmítnuto, protože se, jako při všech dalších „hromových viděních“, jedná o svévolné výklady a představy, které odporují každému biblickému základu.

Potom co bratr Branham kázal o sedmi pečetích, mu bylo řečeno, aby se vrátil do kaple a měl něco dodat, mimo jiné: „Neboť tak, jak je napsáno, že nikdo nezná hodinu Jeho příchodu, tak také nikdo nebude znát tajemství sedmi hromů.“ (Sedm pečetí).

Kazatelé, zapomeňte na toto téma a přenechejte tuto záležitost Bohu! Janovi nebylo dovoleno napsat, co sedm hromů mluvilo; tedy se nestaly částí psaného Božího Slova a proto se také nebudou kázat. To je TAK PRAVÍ PÁN v Jeho Slově! Nám bylo přikázáno zachovávat jen ty věci, které jsou také napsány. (Zj 1:1-3). Právě tak je zakázáno přidávat k proroctvím této Knihy i jen to nejmenší (Zj 22:16-21). Není toto varování dost jasné?

Otázka 11: Proč bratr Branham opakovaně mluvil o třetím tahu?

Odpověď: Pojem „třetí tah“ se vztahuje na poslední úsek jeho služby. Citát: „PRVNÍ TAH – uzdravování. DRUHÝ TAH – proroctví. TŘETÍ TAH – zjevení Slova, tajemství.“ (Golden Nuggets). 28. února 1963 prožil bratr Branham mohutnou sedminásobnou hromovou ozvěnu, což stále označoval jako „sedm hromů“. Opravdu sedmkrát tloukl pěstí na pult a řekl: „Sedm po sobě jdoucích hromů bylo tak silných, zdálo se, jakoby chtěly něco vyjádřit.“ (Sedmá pečeť, 24. března 1963). Potom mluví o tajemství, které satan nezná. Též o „třetím tahu“ – o kázání k těm totálně ztraceným. On mluví o meči Krále, který mu byl vložen do ruky s poznámkou: „Toto je třetí tah.“ Mluví o „službě vysloveného slova“ atd.

Musíme rozlišovat sedm hromových ran, které zazněly zcela přirozeně v pohoří Sunset, než bylo otevřeno sedm pečetí a sedm hromů ze Zjevení 10, které zazní až Anděl Smlouvy sestoupí s otevřenou Knihou dolů. Hlas Boží zazní mocným hromovým hlasem: „Naslouchejte bedlivě burácení jeho hlasu, rachotu, který mu vychází z úst… Podivuhodně hřmí Bůh svým hlasem, dělá veliké věci, nad naše poznání.“ (Job 37). Viz též 2M 20:18; Jn 12:28-29; Žd 12:18-19 aj.).

Otázka 12: Proč se bratr Branham opakovaně odvolával na Zj. 10:7?

Odpověď: Je velice zarážející, že se skoro polovina dotazů tím či oním způsobem zabývá Zj.10. Zase musíme dávat velmi dobrý pozor na to, co bylo řečeno. On totiž pak hovořil o „tajemstvích“ v množném čísle, ale ne jak je napsáno o „tajemství Božím“. To činil, protože byl zvěstovatelem církve tohoto posledního časového období, skrze kterého byla zjevena všechna tajemství skrytá ve Slově. V kázání „Je toto ten čas?“ z 30. prosince 1962 bratr Branham zmiňuje 17 různých tajemství, která byla zjevena. Začíná s „tajemstvím Božího království“ a končí „tajemstvím návratu ohnivého sloupu“. Ježíš Kristus je „Tajemství Boží“. Tak je to potvrzeno 1.Tim. 3:16. Židé zjevení toho jednoho pravého Boha v Ježíši Kristu tehdy nepřijali a dodnes nepoznávají. Novozákonní církev však tajemství Boží znala od začátku (Kol 2:2-3 aj.).

V okamžiku, kdy toto „veliké Boží tajemství“ dospěje k závěru, budou Židé zahrnuti s sebou, jak to On zjevil Svým služebníkům a prorokům. Když je oslovena novozákonní církev, potom čteme o „apoštolech a prorocích“ (Ef 3:5 a jiné), neboť církev Ježíše Krista je vzdělána na základě apoštolů a proroků (Ef 2:20). Když se to týká Židů, potom platí obzvláště: „jak On to svým služebníkům, prorokům zjevil“.

Po předpovědi ve Zj. 10:7 musel Jan tu otevřenou Knihu sníst a bylo mu přikázáno: „Musíš ještě jednou prorokovat…“ V 11. kapitole prorokují ti dva proroci v Izraeli – v Jeruzalémě 42 měsíců; je to tři a půl roku. Není to dost jasné?

V 8. a 9. kapitole je popsáno šest pozounových soudů, v 10. kapitole je oznámen sedmý pozoun. Skutečné naplnění následuje v 11. kapitole od 15. verše: „Zatroubil sedmý anděl. A ozvaly se mocné hlasy v nebi: ‚Vlády nad světem se ujal náš Pán a jeho Pomazaný a bude kralovat na věky věků‘.“ Musíme respektovat Boží pořádek těch událostí, jak jsou ukázány ve Slově Božím. Přímo potom, co sedmý pozoun troubil, čteme: „…přišel hněv tvůj, čas, abys soudil a odměnil své služebníky proroky a všechny, kdo jsou svatí“. (Kap. 11:15-19)

Je důležité vědět, že hebrejské slovo „šofar“ je v naší Bibli přeloženo jako „pozoun“. Ve spojení se sedmou pečetí a sedmi pozounovými anděly je slovo šofar od 8. kap. verš 2, v kap. 9. a 10. verš 7, až po kap. 11 verš 15 užito jedenáctkrát. Poslední tři šofary – pozouny jsou ve Zj. 8:13 zrovna tak jako ve Zj. 10:7 oznámeny jako „hlasy“: „Běda, běda, běda obyvatelům země, kvůli hlasům pozounů tří andělů, kteří ještě mají troubit.“

„…ve dnech hlasu sedmého anděla, když bude troubiti…“

Otázka 13: Věříš ve službu osmého zvěstovatele?

Odpověď: Ne. Nevěřím žádnému člověku, který se představuje jako osmý zvěstovatel, neboť podle Zj. 1:20 je v pravici vzkříšeného Pána jen sedm hvězd – sedm andělů sedmi sborů. Proto osmý zvěstovatel může být jen v ruce někoho jiného, neboť k tomu není v Písmu Svatém žádné zaslíbení. Také není nic řečeno o tom, že pro církev má přijít Jozue, Eliáš či jiný prorok. Všichni praví Boží služebníci v tomto čase se nacházejí na stejném základě a zvěstování pravého Slova – zvěsti hodiny, která předchází druhému příchodu Krista.

Otázka 14: Věříš učení parúsie?

Odpověď: Na tuto otázku dávám vždy tutéž odpověď: Když Pán přijde, odejdu spolu se všemi svatými vzhůru do slávy. Každý příchod Páně je realita, osobní, tělesná přítomnost. Pojem „par ou sia“ sám o sobě znamená příchod – „tělesnou přítomnost“. Pokud je Církev – Nevěsta na zemi, tak Ženich ještě nemohl přijít. Až přijde jako Ženich, povstanou nejprve mrtví v Kristu a my, kteří žijeme v Kristu, budeme proměněni, společně vzati vzhůru a potkáme se s Ním v povětří (1Ts 4:13-18). Absolutně neexistuje v Božím Slově žádné zaslíbení, že Kristus na určitý čas před vytržením přijde na zem. Přece jsme varováni: „Tehdy řekne-li vám někdo: ‚Hle, tu je Kristus, nebo tam‘, nevěřte!“ (Mt 24:23). Víckrát je psáno: „Neboť jako blesk ozáří oblohu od východu až na západ, takový bude příchod Syna člověka.“ (Mt 24:27). Také neexistuje zaslíbení, že On by Svůj příchod uvedl v době otevření pečetí; právě tak se předtím nemůže trůn milosti stát soudním trůnem.

Nebiblická učení spočívají na špatném porozumění a jsou svévolnými výklady. Bratr Branham řekl: „Jako první předchází zvěst, živý chléb života. Tím je Nevěsta zplozena… Je to zvěst, která svolá lid. Nejprve vyjde zvěst. Nyní nastal čas vyčistit lampy. Vstaňte a vyčistěte své lampy. V kterém nočním bdění se to stane? V sedmém; ne v šestém, v tom sedmém. Hle, Ženich přichází. Vzbuďte se, vyčistěte své lampy!“ Sledujte, jak Duch Svatý vede od 1. Tes. 4 k Mat. 25, kde je řeč o půlnočním křiku. Je to křik k probuzení, neboť všech deset panen usnulo. A podle 10. verše jen ty, které jsou připraveny, půjdou ke svatební hostině. O svatební hostině čteme ve Zj. 19:1-10. Mezi svatbou a svatební hostinou se nepřipouští žádná hra se slovy. Svatba a svatební hostina se uskuteční v nebi (Zj. 19:1-10), ne na zemi. Toho se zúčastní Církev-Nevěsta ze všech časových období spolu s Abrahamem, Izákem, Jákobem a všemi dokonalými spravedlivými.

Otázka 15: Přišel již Syn člověka podle Luk. 21:27?

Odpověď: Ne; zcela jistě ještě ne. Syn člověka nepřišel, Syn člověka se zjevil týmž »znamením Mesiáše«, prorockou službou, jak se to stalo tehdy, když putoval na zemi (Lk 17:30). V Jan. 1 to prožil Natanael a Šimon Petr, ve 4. kapitole žena u studny, v Mat. 21 učedníci, kteří k Němu přivedli oslátko oslice, aby se naplnil Zach. 9:9. Příchod v Luk. 21:27 není ve spojení s příchodem Ženicha, aby vzal Nevěstu před velkým soužením domů, nýbrž to se stane až po soužení: „Hned po soužení těch dnů se zatmí slunce, měsíc ztratí svou zář … Tehdy se ukáže znamení Syna člověka na nebi; a tu budou lomit rukama všechny čeledi země a uzří Syna člověka přicházet na oblacích nebeských s velikou mocí a slávou“ (Mt 24:29-30; Mk 13:24-32; Lk 21:25-33). To se jistě ještě nestalo. V Dan. 7:13 a ve Zj. 1:7 je psáno o tomtéž prožití: „Hle, přichází v oblacích! Uzří ho každé oko, i ti, kdo ho probodli, a budou kvůli němu naříkat všechna pokolení země. Tak jest. Amen.“ Jak z této souvislosti vyplývá, tento příchod se týká všech národů a obzvláště Židů, kteří poznají, kdo byl ten, kterého probodli (Zach 12:10).

Otázka 16: Jak je to s tvou službou? Lze ji nalézt v Bibli?

Odpověď: Kdyby pověření, které mi Pán dal, nebylo založeno v Písmu, pak bych vůbec neměl právo být v Jeho službě. „…a v církvi ustanovil Bůh jedny za apoštoly, druhé za proroky, třetí za učitele…“ (1Kor 12:28). Bratr Branham řekl: „Žádný muž nemá právo postavit se za posvěcený pult a kázat Slovo, jedině, že by měl prožití jako Mojžíš, že by se sám s Bohem potkal…“ (Budoucí domov…). Všichni, kteří byli kdy Bohem povoláni, věděli o dni, hodině, o místě a přesném znění slov pověření. Mé svědectví je mnoho let známé v celém světě. V březnu 1963 bylo zveřejněno v německém vydání „Voice of Healing“. Fred Sothman a Banks Woods byli 3. prosince 1962 svědky, když bratr Branham skrze Boží zjevení opakoval slova, která mi Pán 2. dubna 1962 řekl. Nikdy nezapomenu, jak ten prorok potom řekl: „Bratře Franku, ty jsi špatně porozuměl tomu, co ti Pán řekl. Vy jste uskladnili přirozené potraviny, protože jste se domnívali, že nastane hlad.“ Pokračoval: „Pán pošle hlad po Jeho Slově. Pokrm, který máš uskladnit, je Bohem zaslíbené Slovo pro tento čas… jsou to kázání natočená na pásky…, ale počkej s rozdáváním, až dostaneš zbytek.“ Pověření, které mi bylo dáno, zahrnuje obojí: Zaprvé jít od města k městu a kázat Slovo, a zadruhé, rozdávat duchovní pokrm.

Bůh to tak vedl, že během mého pobytu v Edmontonu v srpnu 1976 přišel do domu Wittmeierových na 137 Avenue bratr Don Bablitz. Spolu s týmem rozesílal v angličtině tištěná kázání bratra Branhama na adresy, které jsem dostal na přednáškových cestách po celém světě. V to sobotní dopoledne při rozmluvě náhle řekl: „Bratře Franku, službu bratra Branhama vidíme v Bibli. Co je s tvou službou? Je také v Bibli?“ Přerušil jsem ho a řekl: „Prosím tě, s tím přestaň! Jak by mohla být má služba v Bibli?…“

Další ráno, poté, co jsem se brzy probudil a oblékl, posadil jsem se na kraj postele a zrovna jsem si chtěl vzít Bibli, když jsem uslyšel následující slova vyslovená s velikou autoritou: „MŮJ SLUŽEBNÍKU, JÁ JSEM TĚ PODLE MATOUŠE 24, VERŠE 45 AŽ 47 URČIL K TOMU, ABYS ROZDÁVAL TEN POKRM.“ Až do té doby mi toto biblické místo nepřipadalo nijak zvláštní, nemluvě o tom, že bych je viděl v souvislosti s rozdáváním duchovního pokrmu pro tento čas.

Bůh řekl, že pošle hlad „po slyšení slova Páně“ (Am 8:11); proto bratr Branham musel uskladnit duchovní pokrm, aby nyní mohl být rozdáván. Tak je služba, kterou mi Bůh dal, přímo spojena se službou bratra Branhama. Jedna věc je, uložit potraviny ve velkých koších, jak to bylo ukázáno jemu a druhá věc je, předkládat lidu na stůl Páně připravený pokrm. Všichni bratři v celém světě, kteří jsou též Bohem povoláni, zůstávají ve Slově a rozdávají duchovní pokrm.

Otázka 17: Kážeš z kázání bratra Branhama?

Odpověď: Ne. Nekáži z kázání bratra Branhama, vždyť ta jsou již kázána. Já je překládám a zveřejňuji. A tak mohou všichni, kdo si to přejí, živit svou duši, když je slyší nebo čtou. Já kážu výhradně z Bible, ale může se stát, že některé pasáže, jak Duch Svatý vede, použiji.

Otázka 18: Co je duchovní pokrm, kázání bratra Branhama nebo Bible?

Odpověď: Kdo se může takto ptát? Jednou provždy platí, že duchovnímu člověku k životu nemůže stačit přirozený chléb, nýbrž Chléb, který přišel z nebe (Jn 6:32-39). Duchovní pokrm je Slovo Boží, jím jsme posilněni k činění Boží vůle (Jn 4:34). Jestli čteme Bibli anebo je z ní kázáno: u vyvolených, kteří věří, Slovo vykoná, k čemu bylo posláno. V kázáních bratra Branhama máme čerstvě zjevené Slovo, čerstvou manu. Tak je dosaženo Božího účelu, který je s touto službou spojen, totiž zahrnout s sebou prorockou a učitelskou část.

Otázka 19: Kdo v posledních dnech představí Pánu Církev?

Odpověď: Již apoštol Pavel po tom toužil, představit Kristu Církev bez úhony (2Kor 11:2-4). Ale obával se, že jako Eva byla hadem svedena, tak také myšlenky věřících budou zkaženy s ohledem na tu prostotu v Kristu. Potom ukazuje, jak se svedení děje, totiž skrze kazatele, kteří zvěstují jiného Ježíše a proto také jiné evangelium, protože obdrželi jiného ducha. Podle Ef. 5:26-27 Pán Ježíš sám představí Církev před Svou tváří: „…aby si církev postavil před sebe slavnou, nemající poskvrny nebo vrásky nebo jiné chyby…“ Největší Boží muž může Slovo jen kázat, Pán sám je ten, kdo spasil Svoji církev, vyvolává ty Své a dokonává v nich dílo spasení. Ti, kteří kázali, budou souzeni v přítomnosti těch, kteří Slovo z jejich úst slyšeli. Tak to bratr Branham ve svém prožití „za oponou času“ viděl. To souhlasí s tím, co napsal Pavel v Řm 14:7-12 a v 2Kor 5:9-10: „Neboť všichni staneme před soudnou stolicí Kristovou.“

Otázka 20: Jak reaguješ na to, co se o tobě říká?

Odpověď: Vůbec nijak. Dává mi to příležitost žehnat těm, kteří nekontrolují svou žárlivost. Mně se nevede jinak než všem služebníkům Božím, kteří zvěstovali Boží Slovo, jak píše apoštol Pavel: „…procházíme slávou i pohanou, zlou i dobrou pověstí; mají nás za svůdce a přece mluvíme pravdu…“ (2Kor 6:8). Když se rozšiřují pomluvy např. v časopisu „Contender“ nebo v „Knize o sedmi hromech“ nebo v „otevřeném dopise“, dokonce z kazatelen a po internetu, tak přece víme, že satan se všemi prostředky snaží zničit Boží vliv služby. To dělal všem Božím služebníkům.

Pán Ježíš, který mě povolal, mi denně dodává novou sílu sdílet Slovo Boží se všemi věřícími. Navzdory vší potupě, kterou musím nést, mohu starým a novým nepřátelům Pravdy přát jen to nejlepší. Vždycky to byli náboženští vůdci, kteří pronásledovali proroky, pohrdali Pánem a apoštoly. Sami byli duchovně slepí a přesto se pokoušeli slepé vést.

Vlastní povaha semene se sama zjeví. Nikdo nemůže sklízet fíky tam, kde je trní, ani z jednoho pramene nemůže téci sladká i hořká voda. Někteří milují jako Kain (1J 3:11-12), což skončilo vraždou, a nyní je to vražedná pomluva. Žárlivý Kain a Ábel, který se Pánu líbil, jsou nám dáni za příklad. Závist a žárlivost plodí nenávist a nenávist bratrovraždu.

Citát: „Nemusíte vrážet do zad někomu nůž, abyste ho zabili. Stačí zničit mu pověst a zabít jeho vliv. Mluvte proti svému pastýři, řekněte o něm něco špatného; je to jako kdybyste jej zastřelili. Řekněte o někom cokoliv, co není pravda a jeho vliv mezi lidmi je zničen – a vy jste vinni! To řekl Ježíš.“ (Golden nuggets).

Izák a Izmael byli syny téhož otce, ale ten, který se narodil podle těla, nenáviděl toho, který se narodil podle zaslíbení. „Ale vy bratří, jste dětmi zaslíbení jako Izák. Ale jako tenkrát ten, který se narodil pouze z těla, pronásledoval toho, který se narodil podle Ducha, tak je tomu i nyní.“ (Gal 4:28-30). Nemůže to být nikdy obráceně. Zastírání je nemožné: „Kdokoliv nenávidí svého bratra, je vrah a víte, že žádný vrah nemá podíl na věčném životě“. (1J 3:15). To je čistá pravda. Kdo svého bratra nenávidí a pomluvou ho zabije, ten vlastně spáchá »sebevraždu«, neboť ztratí věčný život.

Otázka 21: Učil bratr Branham polygamii?

Odpověď: Co je to za otázku v civilizovaném světě! Ne, ovšemže ne. Někteří bratři v afrických zemích, kde se polygamie ještě praktikuje, zdůrazňují výroky proroka, které se k tomu vztahují a přizpůsobují si je podle vlastních žádostí. Zmiňují Abrahama, Jákoba, Elkánu, Gedeona, Davida, Šalomouna aj., a zdůrazňují, že David zcizoložil jen jednou, když si vzal ženu Uriáše. Toto téma je tak choulostivé jako žádné jiné a lehce špatně chápáno. Bratr Branham k tomu řekl: „Ale nyní, když jsou pečetě otevřené, vede nás Duch pravdy ke Slovu. To je vysvětlení pro všechny bludy během časových období: protože pečetě nebyly otevřené. Ještě to nebylo zjeveno. To souhlasí.“ (Manželství a rozvod).

Bratr Branham pojem „polygamie“ sice několikrát vyslovil, obzvláště v kázání „Manželství a rozvod“ z 21. února 1965, a přitom se odvolával na Starý Zákon. Jistě neměl v úmyslu pro ty bratry zřizovat nějaký harém. Ve vydání Zákona řekl Bůh bez udání důvodů: „Jestliže si vezme ještě jednu…“ – ne mnohé (2M 21:10). V tom případě musel muž převzít plnou odpovědnost za obě. Bůh ten Pán k tomu stanovil dokonce právo prvorozenství (5M 21:15-17).

Apoštol Pavel jasně píše, ať každý muž má svoji ženu a každá žena svého muže (1Kor 7). Bratr Branham vlastně chtěl jen zdůraznit, že žena je stvořena pro muže a ne muž pro ženu (1Kor 11:9). To je důvod, proč je muži po rozvodu dovolen nový sňatek, aniž by se provinil vůči své exmanželce. Když se ale ona znovu provdá, žije v cizoložství, protože Božím zákonem je svým slibem vázána, dokud manžel žije (Řm 7:2; 1Kor 7:39). Tak to bylo bratru Branhamovi zjeveno ze stejného nadpřirozeného oblaku jako při otevření pečetí. Toto jsou slova z jeho úst: „Zde není nic řečeno proti tomu, že se on znovu ožení, nýbrž ona!… Zde je psáno, že on se může oženit jen s pannou. Může se znovu oženit, jestliže ona je panna; ale nemůže si vzít ženu jiného. Ne, opravdu ne. A jestliže se ožení s rozvedenou ženou, žije v cizoložství… Nyní dejte pozor: on se může znovu oženit, ale ona ne. Jako David, jako Šalomoun, jak to bylo v průběhu celé Bible…“ Rozdíl vychází najevo: „Ona musí zůstat neprovdaná nebo se smířit se svým mužem (1Kor 7). Ona se nemůže znovu vdát, musí zůstat sama. Ale pozor, to on neřekl o muži. Vidíte, nemůžete Slovo učinit lží.“ (Manželství a rozvod).

Všichni by tomu měli podle vysvětlení, které dal bratr Branham, rozumět, neboť k problému manželství a rozvodu dostal přímou odpověď od Boha. Toto zjevení podle Písma je opakem k zděděnému tradičnímu myšlení a k tomu, co učí denominace. Kdo si nárokuje, že o tomto tématu již všecko věděl, musí si nechat říci, že k takovému člověku Bůh vůbec nemůže mluvit. V každém případě tato záležitost byla pro Boha tak důležitá, že se osobně zjevil v nadpřirozeném oblaku a Svému služebníkovi a prorokovi daroval definitivní zjevení. Všichni, kteří si oprávněně dělají nárok, že zvěsti této hodiny věří, to budou respektovat.

Otázka 22: Jaké je tvé učení o manželství a rozvodu?

Odpověď: K žádnému tématu nemám vlastní učení. Mojžíš, náš Pán, apoštol Pavel a bratr Branham toto téma obšírně projednali. Vlastně není potřeba o tom ještě psát, jedině, aby to napsané bylo shrnuto. Je to jak řekl bratr Branham, prastarý problém a tak komplexní, že to „prostě nepoznáváme, jedině, když je vám to zjeveno.“ Když Bůh náš Pán vydal ta přikázání, tak toto důležité téma nepominul, neboť je to napsáno ve spojení s cizoložstvím. „Nesmíš zcizoložit…, nebudeš žádostiv ženy svého bližního…“ (2M 20)

V kázání na hoře (Mt 5:27-32) náš Pán o tom také mluvil: „Nezcizoložíš … a nepožádáš manželku jiného…“ Na to řekl: „Když tě tedy tvé pravé oko pohoršuje, vyloupni ho a odhoď … když tě pohoršuje tvá pravá ruka, utni ji…“ Potom oslovuje muže, který se sice může nechat rozvést, ale pouze z důvodu cizoložstva (v. 32). V jiném případě zaviní, že se cizoložství páchá na jeho manželce, protože se znovu provdá. V tomto případě bude veden k odpovědnosti ten muž.

Ve všech kulturách na zemi, i v ateizmu, je manželství všeobecně respektováno jako přirozený model rodiny. Ožehavá otázka je: Co je cizoložství, za které by měli být oba podle Jeho Zákona potrestáni smrtí? Co k tomu říká Písmo? Cizoložství je, když muž má pohlavní styk s vdanou ženou, ženou někoho jiného: „Když bude přistižen muž, že ležel s vdanou ženou, oba zemřou…“ (5M 22:22).

V Mal. 2 kárá Pán nejprve kněžstvo a kmen Lévi kvůli jejich falešnému vyučování. Potom mluví o smlouvě otců, kterou Juda znesvětil, když se oženil s dcerou cizího božstva. Potom následuje výrok: „Co chce ten jeden?“ Odpověď je: „Boží semeno!“ Je to Semeno, které je zaslíbeno v zahradě Eden, což je Kristus Ježíš (Gal 3:16). Potom čteme o rozvodu jako násilném aktu, který se děje, když se někdo rozvede s ženou svého mládí a zruší s ní smlouvu (v. 14). Bůh ale nikdy nepomyslel na to, že by se žena dala rozvést se svým mužem, tak jako Izrael se nemohl rozvést s Bohem. Proto bylo také jen muži dopuštěno, vystavit lístek na rozloučenou, ale nikdy ženě, že by dala svému muži lístek na rozloučení. Citát: „Bratře, podívej, dovol mi říci: ona požádá o rozvod s tebou; to je satan.“  (COD)

Dříve než muž nebo žena pomyslí na rozvod, tak jsem navždy přesvědčen, že by si měli dříve nechat useknout ruku nebo nohu, ale v žádném případě nevyhledávat právníka z důvodu rozvodu. Rozvod je skrytá vražda a uvolní všechny satanovy mocnosti, které projevují krajní nenávist. Tím je násilně zničeno nejen manželství, ale i rodina, církev a společenství. Neexistuje žádný násilný akt, který je tak satanský jako rozvod. Je to vražda na celý život. Jestliže je pak na to ještě položen jako fíkový list plášť vlastní spravedlnosti, je to výsměch.

Za všemi vysvětlujícími argumenty, které jsou předkládány, se skrývá satan, svůdce. Žena si utne vlastní hlavu, opustí-li muže. V okamžiku ztrácí duchovní i přirozenou orientaci, je zlá s jedovatým jazykem, zatímco se vyloučila z Božího pořádku manželství, rodiny a sborového života. V tom případě svévolně hřeší, křižuje nanovo Syna Božího a vydává Jej veřejné potupě. Při tom myslí na pomstu a zničení muže. Poznávací znamení jsou následující: žádná milost, žádné odpuštění, žádné smíření, jen obviňování, nepřátelství a nekontrolovatelná nenávist, která přechází přes smrt až za hrob. Současně se předkládají usvědčující argumenty, aby cele ospravedlnila vlastní svědomí a činy před rodinou, věřícími a na veřejnosti.

Otázka 23: Jak je to s rodinou služebníka Božího?

Odpověď: Zase se musíme ptát, co k tomu říká Písmo? Například náš Pán lidu řekl v Mat. 5, 6 a 7 v kázání na hoře všechno, co se tohoto týká. Na konci Jeho dlouhého kázání čteme: „Když Ježíš dokončil tato slova, zástupy žasly nad jeho učením.“ (7:28).

V Mat. 10 říká Pán dvanácti učedníkům, které nazval apoštoly a ne k množství lidu. Řekl jim: „…a když vás někdo nepřijme a nebude chtít slyšet vaše slova, vyjděte ven z toho domu nebo města a setřeste prach se svých nohou“ (v. 14).

„Hle, posílám vás jako ovce mezi vlky…“ (v. 16).

„Když vás budou pronásledovat v jednom městě, prchněte do jiného…“ (v. 23) Na konci shrnuje Své poslání následujícím výrokem, který zahrnuje věčné určení: „Kdo přijímá vás, přijímá mne; a kdo mne přijímá, přijímá toho, který mne poslal.“ (v. 40) Všichni by měli pečlivě číst, co Pán říká o těch, které sám pověřil. Měli jít od města k městu, ať ženatí nebo svobodní. Povolání je příkaz.

Těm, které Pán Ježíš Kristus povolal, aby zvěstovali pokoj, říká: „Nemyslete si, že jsem přišel na zem uvést pokoj; nepřišel jsem uvést pokoj, ale meč. Neboť jsem přišel postavit syna proti jeho otci, dceru proti matce, snachu proti tchyni; a nepřítelem člověka bude jeho vlastní rodina.“ (Mt 10:34-36) To je předpověděný rodinný chaos, který může nastat i v domě kazatele. Přesto musí služebník Boží dále kázat. Těm, které On posílá, nezaslíbil ani příjemný manželský život ani příjemnou službu. Bůh nikdy neřekl, že apoštol, prorok nebo učitel musí být ženatý. Ať je rodinný stav Božího služebníka jakýkoliv, musí poslechnout Božího příkazu.

Úplně něco jiného je adresováno starším v lokálním sboru! Podle 1. Tim. 3 a Tit. 1 musejí být starší a diákoni ženatí. Odkaz „ať je představený mužem jedné ženy…“, neznamená, že ostatní mohou mít žen více. To prostě znamená, že bratři, kteří mají odpovědnost v lokálním sboru, musí být ženatí, protože mají co činit s problémy ve sboru. Citát: „Bible vyžaduje, že diákon musí být ženatý muž. Musí být mužem jedné ženy.“ (COD)

Jak to bylo se Synem Božím? Navzdory Jeho nadpřirozeně potvrzené službě, rozmnožování chleba, uzdravování mnohých nemocných, vzkříšení mrtvých, utišení bouře atd., ani Jeho bratři v Něho nevěřili (Jn 7:5). Znali Jej podle těla, ale ne podle Ducha. V Mat. 13:53-58 čteme, že Syn člověka nemohl nic vykonat z důvodu jejich nevíry. Oni řekli: „Což to není syn tesaře? Což se jeho matka nejmenuje Marie…A nejsou všichni jeho bratři a jeho sestry u nás?“ A uráželi se, neboť posuzovali podle toho, co viděli a co říkali lidé. Na to řekl Pán: „Prorok není bez cti, leda ve své vlasti a ve svém domě.“ (Mt 13:57b)

Bolí nás, když čteme, co všechno rozšiřovali náboženští vůdcové onoho času o našem Pánu a Spasiteli. Farizeové a učenci Mu říkali do očí: „My jsme se nenarodili nemanželsky… Ale ty jsi Samaritán a máš démona“. Jen si pomyslete: náš Pán, jednorozený Syn Boží, byl označen za Samaritána, který se narodil z cizoložství! To bylo ve chvíli, když On řekl: „Já jsem od Boha vyšel a od něho přicházím. …Váš otec je ďábel…“ (Jn 8:43-44).

Může některý služebník očekávat, že se mu povede jinak, než jeho Pánu? Spasitel nepřišel, aby založil pozemskou rodinu nebo aby ze Své služby udělal obchod. Jeho služebníci mají vysoké povolání pro Tělo Kristovo, které přesahuje přirozený rodinný svazek.

Neexistuje žádné zaslíbení pro syny proroka, apoštola nebo učitele, že by byli dědici Božího pověření. Prorok Samuel to mínil dobře, když své dva syny ustanovil za soudce. Ale je psáno: „Jeho synové však nešli jeho cestou, ale propadli lakotě, brali úplatky a převraceli právo.“ (1Sa 8:1-5). Dokonce dobře míněné rozhodnutí proroka může být chybné; jen co Bůh určí, nemůže být chybné. Může se též stát, že syn proroka, krále, Božího muže se povýší a nárokuje si obzvláštní výsady a lidi zatáhne do svého následování. Typický příklad máme v 1. Král. 1, když Adoniáš, Davidův syn od Hagity, „se vynášel: ‚Kralovat budu já.‘ A opatřil si vůz a koně a padesát mužů (jeho tělesná stráž – v něm. př. Bible), kteří běhali před ním.“ Boží rozhodnutí již ale padlo, že následovníkem na Davidově trůnu bude Šalomoun. Ale v očích svých bratrů na trůn neměl usednout on.

Je též možné, že synové sami sobě a i jiným říkají: „Já budu prezident…“ „Já jsem vůdce!“ „Já převezmu odpovědnost…“, „Já budu organizovat shromáždění, budu mít sbor…“ „Já chci…“, „Já chci…“ Všichni praví Boží služebníci od samého počátku času, nehledě na okolnosti, vykonávali pověření, které Bůh nemůže nikdy vzít zpět. Žádný Boží služebník nikdy neřekl: „Já chci…“, „Já chci toto nebo ono činit!“ Mnozí z nich nejprve nechtěli vůbec jít, ale museli, protože Boží povolání je neodvolatelné. Ať už má rodinu nebo ne, ať je ženatý nebo ne: Boží pověření je částí Božího spásného plánu, které musí být vykonáváno za všech okolností.

Otázka 24: Jak je to s knihou „Sedm časových období církve“?

Odpověď: Obě anglické brožury, „Twentieth Century Prophet“ (Prorok 20. století) a „The Laodicean Church Age“ (Církevní období Laodiceje) i knihu „An Exposition of the Seven Church Ages“ (Výklad sedmi církevních věků), jsem si v dubnu 1966 přivezl. V domnění, že bratr Branham byl vydavatelem knih o církevních obdobích, přeložil jsem je do němčiny a nechal vytisknout v nákladu 10 000. Potom jsem zjistil, že osmačtyřicetistránková brožura „The Laodicean Church Age“ (Laodicejské časové období církve) od prvního až do posledního slova v anglické knize církevních věků na stránkách 319-365 je neplatná. Později jsem zjistil, že mezi kázanými zvěstmi bratra Branhama a obsahem knihy o církevních obdobích jsou mnohé nesrovnalosti a že se v té knize nachází dokonce nebiblické učení, které bratr Branham nikdy a jakživ nekázal. Tam se například píše, že i lidé, kteří nejsou znovuzrozeni, vejdou do věčného života na základě toho, co dobrého učinili bratrům. To je v úplném protikladu k 1. Jan. 5:11-12: „A to je to svědectví: Bůh nám dal věčný život, a ten život je v jeho Synu. Kdo má Syna, má život; kdo nemá Syna Božího, nemá život.“

Další příklad je strašná výpověď o stromu života a stromu poznání: „…tedy stály ten spravedlivý a ten zlý vedle sebe uprostřed zahrady … a bezpochyby jejich větve byly propleteny“! Ani jednou není učiněn rozdíl mezi soudem v Mat. 25 od 31. verše, který bude vykonán nad národy před začátkem Tisíciletého mírového království a mezi posledním soudem před Bílým trůnem po tisíci letech ve Zj. 20, od verše 11. Odmítám se blíže zabývat různými body, které v té jmenované knize nejsou správné. Žádám všechny, aby používali originální kázání.

Na svůj dotaz jsem se dozvěděl, že Lee Vayle je též vydavatelem knihy Časová období církve. Bratr Branham řekl, že tu knihu ani nečetl, natož psal. V kázání ze 17. února 1965 „Muž, který prchá z přítomnosti Boží“, řekl: „A potom kniha Sedm časových období církve… myslím, že náš bratr musel mít trochu více inspirace navíc, neboť řekl, že sám napsal ještě další dvě knihy. Tak napsal, jak myslím, «Prorok 20. století» a «Laodicejské období». Sám jsem ji nikdy nečetl, kdybych ji četl, mohlo by se stát, že bych svůj názor o ní změnil…“

Protože jsou zde učení neslučitelná s Písmem, můžeme – pokud vůbec – nahlédnout jen do části pojednávající o historii, ale nikoli použít tuto knihu jako autoritu pro vyučování.

Otázka 25: Byla bratru Branhamovi zjevena časová rozpětí církevních věků?

Odpověď: Nebylo zapotřebí žádného zjevení, aby církevní věky byly časově zařazeny. Bratr Branham se častěji zmiňoval o historikovi Dr. Clarence Larkinovi. V knize „Dispensational Truth“ je na stránkách 130 a 131 přesné rozdělení, jak je bratr Branham převzal. Zvěstovatele ovšem určil bratr Branham sám. Kresbu sedmi církevních období a sedmdesáti Danielových téhodnů jak ji bratr Branham použil, jsem si svého času přivezl z Jeffersonville. Z toho vyplývá, co bylo jeho učením k tomuto tématu, které bylo potvrzeno jeho vlastní výpovědí.

Otázka 26: Prorokoval bratr Branham, že konec světa nastane roku 1977?

Odpověď: Takové proroctví bratr Branham nikdy nedal, ačkoli rok 1977 v různých souvislostech zmínil. Předpověď v knize „Sedm období církevních věků“, že v roce 1977 světské systémy skončí a mírové tisíciletí by mělo započít, nepochází z úst bratra Branhama. Takový výrok se nenalézá v žádném jeho kázání, které bylo zaznamenáno na páskách. Ve skutečnosti to pochází slovo za slovem z pera Lee Vayle, vydavatele té knihy. Stejný citát se také nachází na 7 stránce jeho brožury „The Laodicean Church Age“, která má 48 stran. 17. ledna 1972 mi Lee Vayle odpověděl na otázku týkající se roku 1977: „Věřím s prorokem, že rokem 1977 dospěje všechno k závěru, a my budeme přesazeni do Tisíciletého království…“ To bylo očividně mínění autora, ale ne proroka.

Otázka 27: Viděl bratr Branham kalendář, který se zastavil na roce 1977?

Odpověď: Ne. Dodnes, pokud vím, nikdo nenašel od něho výrok o tomto vidění. Kdo tuto historku vyslal do světa se dnes již nedá zjistit. Roku 1966 jsme o údajném „vidění kalendáře“ bratra Branhama slyšeli poprvé. Později to bylo zveřejněno a já jsem o tom psal v Oběžném dopise v únoru 1967.

Potom u mne vyvstaly jisté pochybnosti týkající se roku 1977 a tak jsem, jak jsem již zmínil, prosil bratra Vayle o vysvětlení. Ohledně „vidění kalendáře“ mi odpověděl písemně 17. ledna 1972: „Nuže, bratře Franku, lidé opravdu zveřejnili, že bratr Branham viděl kalendář, který otvírala ruka, až se objevil rok 1977. Ale zjistili jsme, že to vůbec nebylo jeho vidění, ale víceméně to, co si někdo někde vymyslel. Vždyť jsme o tom již diskutovali…“ Je tragické, že ze strany těch odpovědných lidí v USA nikdy k nějaké veřejné korektuře nedošlo, takže falešné předpovědi o roku 1977 jsou stále ještě připisovány bratru Branhamovi. Protože se žádné z těchto vidění nesplnilo, dává to protivníkům záminku, aby jej označovali jako falešného proroka.

Otázka 28: Je křest Duchem Svatým totéž jako znovuzrození?

Odpověď: Ne. Výrok z knihy o časových obdobích církve nepochází z úst bratra Branhama, ale od vydavatele té knihy. Proto ho také nelze nalézt v žádném kázání, které bylo natočeno a navíc to ještě není ani biblické.

Jedno je znovuzrození skrze Ducha, to druhé je naplnění Duchem Svatým. Ve Sk. 8 uvěřili lidé na základě kázání evangelisty Filipa a nechali se pokřtít. Potom přišli apoštolé z Jeruzaléma a modlili se za ty, kteří uvěřili, aby obdrželi Ducha Svatého. Ve Sk.10 ti, kteří uvěřili, prožili všechno v jednom shromáždění: pokání, odpuštění, ospravedlnění, znovuzrození a křest Duchem Svatým. Skrze znovuzrození se stáváme syny a dcerami Božími. Skrze křest Duchem Svatým jsme začleněni do Těla Ježíše Krista a obdržíme sílu k službě (Lk 24:47; Sk 1:8; Sk 2; 1Kor 12:1; 1Kor 14 aj.).

Hlavní je, abychom prožili oboje, bez ohledu na to, zda se to stane najednou nebo odděleně, aby to nezůstalo sporným bodem, nýbrž osobním prožitím, které prožijeme z Boží milosti. Bratr Branham řekl: „Když uvěříte v Pána, obdržíte nové myšlení, nový život, ale to není křest Duchem Svatým. Prožijete znovuzrození, když uvěříte. Potom jste obdrželi věčný život… Ale křest Duchem Svatým vás začlení do Těla Ježíše Krista, zprostředkuje dary ke službě.“ (COD).

Otázka 29: Jak je to se stanovým viděním?

Odpověď: Roku 1958 jsem se poprvé dozvěděl o vidění se stanem, které bratr Branham měl v roce 1955. Na moji otázku odpověděl 18. května 1965 Roy Borders, manažer shromáždění bratra Branhama, mezi jiným toto: „…pokusím se krátce odpovědět. Jak mě bratr Branham vyučil… co se týká stanu: je docela dobře možné, že stan bude postaven v Evropě nebo v jiných státech mimo USA…“ Bratr Branham až do konce očekával splnění tohoto vidění, ale jeho odchodem domů se ten případ sám vyřešil.

Žel, v průběhu času různí kazatelé posunuli množství věcí do středu pozornosti, aby obhájili odpovídající učitelský náhled. Ohledně vidění o stanu mnozí učí, že bratr Branham vstane z mrtvých a jistý čas bude vykonávat službu ve stanu. Nebezpečné na této záležitosti je to, že se bratři se svými učeními schovávají za bratra Branhama. Jinak totiž nemohou nikoho přesvědčit a přimět do svého následování.

Otázka 30: Může zůstat nenaplněno, co bylo ukázáno ve vidění?

Odpověď: Je pochopitelné, že naplnění toho, co bratr Branham viděl, bylo očekáváno během jeho života. Ale mohlo by být, že se to splní anebo již splnilo úplně jiným způsobem, než to bylo očekáváno. O „stanu“ bratr Branham mluvil až do otevření pečetí v březnu 1963 stokrát ve spojení s Abrahamem. To dělal vždycky před začátkem modlitební řady, když zdůrazňoval, že nyní se opakuje totéž znamení jako v 1.Moj.18. Tam je ten stan zmíněn pětkrát. Sára byla ve stanu, když Bůh náš Pán dal zaslíbení o narození Izáka. Bratr Branham se během modlitební řady obracel k posluchačstvu zády, aby dokázal, že tentýž Bůh je přítomen, zná a zjevuje tajemství srdce jako tehdy při Abrahamovi. Ale já varuji před tím, udělat z toho nějaké učení, neboť musíme celou věc přenechat Bohu.

Je možné, že duchovní věci jsou ukazovány přirozeným symbolem, např. když bratr Branham ve vidění přinesl do kaple každý druh zeleniny. Vlastní význam spočíval v tom, že měl být uložen duchovní pokrm, zjevené Slovo pro náš čas. Petr viděl také zcela přirozený obraz s prostěradlem, ve kterém byl každý druh zeměplazů. Duchovní význam byl, že i pohanům je darována Boží spása (Sk 10:9-22). Náš Pán sám představoval všechny věci o Božím království v podobenstvích a pozemských obrazech a symbolech, a tím oznamoval, „co bylo před ustanovením světa skryto“ (Mt 13:34-35).

Bratři, kteří stále ještě trvají na doslovném naplnění stanového vidění bratra Branhama, k tomu nemají v Bibli absolutně žádné zaslíbení. V Bibli není ani jediný příklad, že by některý prorok vstal z mrtvých a pokračoval ve službě. Proto také není divu, že tito bratři by nechtěli mít společenství s těmi, kteří podle pravdy prohlašují, že služba bratra Branhama skončila okamžikem, když vešel do slávy. Protože tuto skutečnost neakceptují, musí odmítat toho, kdo klade nárok, že je Bohem pověřen nést zvěst národům. Musí ho – protože, jak oni míní, přece je „proti prorokovi“ a proti všem hromovým učením – ocejchovat a zavrhnout jako svůdce Nevěsty a jako antikrista. Ta prohlášení jdou opravdu tak daleko: „Nikdo nemá právo nárokovat si pověření nést zjevené Slovo Božímu lidu.“, neboť jejich učitelský náhled je, že službou bratra Branhama vše skončilo a opět má začít teprve s ním. „Mezičas“ je využit k neplodným diskusím o tom, co prorok řekl a k šíření zkázonosného učení. Jaký je to tragický vývoj uprostřed zvěsti!

Skutečně se jedná ve všech očekáváních, která jsou s tím nyní spojena, o úplně jiné zvěstování. Ježíš Kristus při tom není ani jednou zmíněn. Jsou živeny falešné naděje, které nakonec musejí vyústit ve zklamání a zoufalství. Prosím, milovaní bratři, zapamatujte si tu skutečnost, že v zásadě všechno, co náleží k Božímu království, nemá nic společného se soukromým míněním.

Toto říkám jako slovo Páně ve jménu Pána Ježíše Krista: Jestliže pro něco není zaslíbení ve Slově Božím, pak také není žádné naplnění. To je čistá pravda.

Nyní se ještě podívejme na Mojžíše: Přestože mu Bůh dal pověření, aby zavedl lid izraelský do zaslíbené země, nebylo mu dovoleno vejít tam s církví Izraele. Podle 5.Moj.34 se mohl na tu zemi podívat s hory Nébo, ale ne tam vejít, protože předtím zemřel.

Svého času jsme si s bratrem Mehnertem v Ammánu najali taxi a jeli k hoře Nébo. Měli jsme nádherný výhled: napravo od nás leželo Jericho, vlevo Engadi a Mrtvé moře. Před námi Jeruzalém. Jak dobře mohu cítit s Mojžíšem! Ale Boží cesty jdou nad naše chápání. Nám by se mohlo zdát, jakoby Mojžíš docela nesplnil své pověření; přesto Boží cesty a rozhodnutí musíme respektovat.

Věříme, že Bůh sám dokoná dílo spasení, jak to naplánoval již před ustanovením světa. Je důležité, abychom zůstávali ve Slově zaslíbení a měli v něm podíl, neboť pravá víra je zakotvena jen v Božích zaslíbeních.

S ohledem na Boží zaslíbení je psáno „…ze všech jeho zaslíbení, která mluvil skrze svého služebníka Mojžíše, nezůstalo ani jediné nenaplněné.“ (1Kra 8:56)

„Ze všech zaslíbení, kolik jich jen jest, bylo v něm řečeno Ano; a proto skrze něho zní i naše Amen, k slávě Boží.“ (2Kor 1:20)

Při prvním Kristově příchodu byl předchůdcem zaslíbený prorok, ale dílo spásy na kříži Golgaty dokonal Pán sám. Tak je to i nyní: Bratr Branham byl zaslíbený prorok, skrze kterého byly všechny věci zase napraveny a uvedeny do správného stavu. Zvěst je předchůdcem, ale Pán sám dokoná dílo spasení.

„Neboť Pán vykoná svůj soud na zemi rychle a úplně“ (Řm 9:28).

Otázka 31: Jaké máme porovnání Izraele s církví?

Odpověď: Odpověď na tuto otázku máme již ve Sk. 15:13-18. Nejprve navštíví Bůh národy v milosti a vyvolá lid pro Své jméno. Potom se opět obrátí k Izraeli a vzdělá stánek Davidův. Tak to píše apoštol také v Řím.11, kde tomuto tématu věnoval celou kapitolu. Máme opravdu úplný přehled, co se týče spásného plánu s Židy a pohany, s Izraelem a církví. Nejdůležitější znamení je, že se do zaslíbené země vrátilo všech dvanáct kmenů ze 143 zemí. Proč? Protože oni musí být v Jeruzalémě – v Izraeli, aby byli zapečetěni během služby dvou proroků ze Zj.7:1-8; Zj.11.

Opravdově věřící, kteří jsou roztroušeni v křesťanských denominacích, jsou stejným způsobem shromažďováni a vedeni ke Slovu zaslíbení pro tento den a zapečetěni Duchem Svatým (Ef 1:13). Jinak nemohou mít účast při vytržení. Víra bez Božího zaslíbení je náboženská domýšlivost. Pravá víra je zakotvena v Božích zaslíbeních. Jako Abraham věřil, co mu Bůh zaslíbil a potom zaslíbení dožil, tak pravé Abrahamovo semeno věří zaslíbením pro tento čas a vidí je naplněné.

Otázka 32: V jakém úseku nyní žijeme podle Božího spásného plánu?

Odpověď: Dostáváme se nyní do poslední fáze časového období církve – do období Nevěsty. Návrat Krista je opravdu přede dveřmi. To můžeme vyrozumět ze znamení času a předpovědí biblických proroctví, která se nyní naplňují obzvláště pro Izrael. Zvěst konečného času je ten důležitý půlnoční křik. Je to čas vyvolání všech, kteří patří k Nevěstě. Ale co apoštol Pavel dosvědčoval ve svém čase, se plní i dnes: „Dosáhli toho jen vyvolení“ (Řm 11:4-7). Jenom oni všechno zdědí, neboť to jsou ti, kteří slyší a uposlechnou, co Duch praví církvím. Přirozeně, že to veliké, závěrečné Boží dílo na zemi dojde dokonalosti v úplném navrácení. K tomu patří služba mluveného slova a mocné působení Ducha, které vyústí ve zjevení se synů Božích a ve zmrtvýchvstání a jehož vrcholným bodem bude návrat Ježíše Krista.

Shrnutí

S vděčností se ohlížím na 54 let zvěstování a 42 let mezinárodní služby, během nichž se mi dostalo výsady sdílet pravé Boží Slovo přednáškami, rozhlasovými a televizními vysíláními s miliony lidí ve více než 130 zemích. Možná obzvláště bratřím na africkém kontinentě pomohlo, že bratr Branham viděl letět nad Afrikou německého orla. V každé zemi, v každém městě jsem zmiňoval proroka a jeho službu, ale vždy jsem kázal Ježíše Krista jako Spasitele, jako téhož včera, dnes a až na věky a přirozeně učil výhradně Boží Slovo. Nikdy jsem přitom neprobíral rozporná témata veřejně, ani nejmenoval žádného bratra, který rozšiřuje falešné učení. Ale protože nyní oslava člověka dosáhla takové míry, že ve spojení s osobou proroka se páchá modloslužba prostřednictvím relikvií, jako jsou obrazy, krucifixy, kusy látek a míst, která se stala poutními místy, musím se proti tomu ozvat. Poslední popud mi k tomu dodal balíček se čtyřmi CD a DVD, které mi poslal jeden bratr z USA. Dostal jsem je právě v době, kdy jsem dokončil odpovědi na otázky, což jsem vlastně vůbec nechtěl dělat. Ale když jsem tato DVD viděl, měl jsem potvrzené, jak je důležité, kvůli vyvoleným postavit rozporné věci do správného světla, totiž do světla věčně platného Slova.

Došlo žel k tomu, že středem pozornosti se stala „Branhamova zvěst“, která s původním, věčně platícím evangeliem Ježíše Krista již nesouhlasí. Stále znovu se říká: „Prorok řekl…“, „prorok mně řekl…“ atd. atd. Ježíš Kristus je těmito lidmi úplně opomíjen. ON už vůbec nehraje žádnou roli v tom, co ti bratři ve svědectvích přednášejí. Vždycky se jedná o proroka a to, co údajně řekl, ale ani jednou ne o to, co řekl Ježíš Kristus. Obsahem jejich zvěstování jsou příběhy ze života, z honů, stanování a leteckých cest atd. atd., a to, co bratr Branham řekl jako člověk, je povyšováno na to TAK PRAVÍ PÁN. Není to totální odchýlení od pravého evangelia Ježíše Krista, našeho Pána, jak Pavel kázal (Gal 1) – tragické odpadnutí a uklouznutí do každého druhu modloslužby?

Nyní, po více než čtyřiceti letech, se propaguje jeho životopis a objevují se stále nové verze! Máme také životopisy Jana Křtitele, Petra nebo Pavla? Nebo máme Slovo života, které Bůh skrze ně mluvil? William Branham nám zanechal křišťálově jasné zvěstování Slova, které nás zavedlo zpět k Bohu. Ale neřekl on sám s ohledem na to lidské ve svých kázáních: „Jestliže si někdo pochutnává na třešňovém koláči, vyhodí jen pecku a koláč sní.“? Cožpak neřekl: „Když jíme kuře, dáme stranou jen kosti“? Avšak právě z takovýchto vedlejších záležitostí se dělají hlavní věci, a kolem „kostí“ se zaníceně přou. Dnes se musíme ptát: Jaké zvěsti věříš? Jaké evangelium kážeš?

Na počátku bylo Slovo, ne výklad! Na počátku byla jednota, ne rozštěpení! Kompromis – smíchání není možné. Bůh na počátku jako první oddělil světlo od temnoty, a tak to navždy zůstane. Kdo Boží Pravdu Slova bezpodmínečně nepřijme jako absolut jednou provždy, je zrádcem pravdy a je odsouzen k tomu, aby věřil lži a propadl soudu (2Ts 2:10-12).

Pro nás těžko srozumitelné všeobecné výroky bratra Branhama a také ty, které se týkají jeho zvláštní služby, musíme přenechat Bohu. „Skryté věci patří Pánu, našemu Bohu, zjevné však patří nám a našim synům na všechny věky“ (5M 29:29).

Bratři z celého světa vyjádřili starost o to, co se děje v USA. Nejsem žádným soudcem, chtěl bych ale v síle Božího povolání jasně vyložit své stanovisko: Můj „hlavní stan“ se nenalézá na zemi, nýbrž v nebi, a „Hlas Boží“ slyšíme skrze Slovo Boží, zvěstované do celého světa. Stále ještě platí napomenutí: „Dnes, slyšíte-li jeho hlas, nezatvrzujte srdcí svých!“ (Žd 3). Jako všichni proroci, Pán a apoštolé působili ve svém čase na určitých místech, tak také služba bratra Branhama byla hlavně v kapli v Jeffersonville. Ale nikdo nyní nemusí putovat do Jeruzaléma, i když Slovo vyšlo odtamtud (Iz 2; Sk 2).

Měl jsem všechna kázání ještě než byl bratr Branham pohřben, a tedy vzácný duchovní pokrm mnoho let předtím, než zahájilo činnost „Voice of God Recordings“ v Jeffersonville. Zjevené Slovo není pod lidským dozorem, ale je přístupné všem. Pro mne platí na věky celé Písmo Svaté a rovněž varování: „Hledejte mne a budete žít! Ale nehledejte Bétel, a také nevcházejte do Gilgal, neputujte do Bersabé! Neboť Gilgal půjde do zajetí a Bétel se stane domem zkázy. Hledejte Pána a budete žít…“ (Am 5). Všechna ta místa byla místy zvláštních Božích zjevení, která se později stala lidu Božímu osudná. Jeruzalém, Bohem vyvolené město, bylo proto mnohokrát zničeno a na Bohem vyvolené hoře Moria, pozdější chrámové hoře, mají muslimové mešitu Al Aksa, a je tam zbudován skalní dóm. Pokud je Bůh na některém místě přítomen, pak to místo plní svůj účel. Jakmile jeho služba skončila, všechna tato místa se rychle stala poutními pro pověry a modloslužby. Až do doby krále Ezechiáše obětovali izraelští dokonce měděnému hadovi, kterého zřídil Mojžíš. Ezechiáš nemohl jinak než ho rozdrtit (2Kr 18:1-4)

Dnes by Pán řekl: „Hledejte mne a budete žít!“ Nemůže říci: „Vydejte se do Jeruzaléma nebo do Jeffersonville.“ Nemůže říci: „Putujte k hrobu proroka, jděte do Arizony nebo putujte do Sunset Mountain.“ Neboť řekl: „Věř mi, přijde hodina, kdy se nebudete ani na této hoře ani v Jeruzalémě modlit k Otci… Ale přijde hodina, ano je již zde, ve které praví modlitebníci se budou Otci v duchu a v pravdě modlit… Bůh je duch a ti, kteří se k němu modlí, musejí se k němu v duchu a v pravdě modlit“ (Jn 4:19-24). Co řekl náš Pán tehdy, platí ještě dnes a navždy. Amen! Amen!

I já jsem bratra Branhama znal jako člověka, jedl jsem s ním u jednoho stolu, jel jsem s ním v jeho autě. Svěřil mi věci, které ví jen málokdo. Mám od něho jedenadvacet dopisů z let 1958 – 1965. Dvakrát jsem na jeho přímé přání kázal v Jeffersonville. Byl to on, kdo mě prosil, abych kázal místo něho Obchodníkům plného evangelia u Demose Shakariana v Clinton’s Cafeteria v Los Angeles. To jsou věci, na které rád vzpomínám. Dokonce mi svěřil jméno bratra, který za něho zaplatil dluh 40 000 dolarů daňovému úřadu, takže mu byl vrácen cestovní pas. U něho doma jsem pil čaj. Po jeho odchodu domů jsem mohl při návštěvě Tucsonu několikrát přenocovat v jeho bytě. Ale co mají všechny tyto soukromé věci společného s radou Boží?

I bratr Branham byl jen člověk. Vždyť to není nic zlého, jestliže v jednom kázání řekne 700 místo 7000, nebo že Enoch chodil s Bohem 500 let, přesto, že na zemi žil jenom 365 let. To jen ukazuje, že přeřeknutí je lidské. Když např. řekl: „…pšenice bude spálena…“, okamžitě to opravil: „Sláma bude spálena, ale pšenice bude sebrána do nebeských stodol.“ Když řekl, že Noé kázal 120 let, pak jen opakoval, co řekli jiní. To byl čas, který Bůh v 1. Moj. 6:3 stanovil. Noemovi bylo 500 let, když se mu narodili tři synové (1M 5:32), a bylo mu 600 let, když nastala potopa (1M 7:6).

Existuje skutečně celý počet různých výroků, které učinil, ale to je dobře, neboť navzdory neomylné prorocké službě zůstal zcela normálním člověkem. Například v kázání „Vytržení“ s ohledem na 1.Tes.4, kde je řeč o přímém příchodu našeho Pána, řekl následující: „Tři věci se musí stát, než se Pán zjeví… volání k probuzení, hlas, pozoun… Ježíš způsobí všecky tři, až sestoupí.“ Bratr Branham chtěl říci: Ty tři věci se stanou, když se Ježíš vrátí. „Toto vám říkáme podle slova Páně: My živí, kteří se dočkáme příchodu Páně, zesnulé nepředejdeme. Nebo sám Pán (ne zvěst) se zvukem ponoukajícím, s hlasem archanděla a s troubou Boží sestoupí s nebe, a mrtví v Kristu vstanou nejprve, potom my živí a pozůstalí spolu s nimi zachváceni budeme do oblaků, vstříc Pánu v povětří, a tak vždycky s Pánem budeme.“ (1Ts 4:15-17). Toto bude ve stejném dni, v touž hodinu, v témž čase. „Hle, tajemství vám pravím: ne všichni zajisté zesneme, ale všichni proměněni budeme, hned pojednou v okamžení, k zatroubení poslednímu, neboť zatroubí, a mrtví vstanou neporušitelní a my proměněni budeme.“ (1Kor 15:51-52). Bratr Branham řekl jasně: „Nejprve zazní zvěst. Nyní je čas vyčistit lampy. Vstaňte a vyčistěte si lampy.“ To není 1. Tes. 4, to je Mat. 25: „Aj, Ženich přichází, vyjděte jemu vstříc.“ Nedokončené věty a přeřeknutí posloužily pro falešná učení, že Ježíš po otevření pečetí opustil trůn milosti, který se stal trůnem soudu a nachází se v „sestupném procesu“. Jaká osudná argumentace a bludné učení!

Ještě by se mělo dodat: „V prvních čtrnácti letech od roku 1966 panovala v okruhu zvěsti konečného času nádherná harmonie. Roku 1979 se satan pokusil Boží dílo a také vliv této služby zničit. Od té doby se dostala do popředí zvrácená učení a směry. Většina bratří dnes vůbec neví, jaký byl nový začátek a pokračování po odchodu bratra Branhama domů. Bratr Branham viděl, že Nevěsta se dostane ze stejnokroku, viděl ale také, že skrze Slovo se do stejnokroku zase vyrovná.

Dokud byla jeho kázání ponechána tak jak byla, nenastalo žádné rozštěpení. Až když se začaly ze souvislosti vytrhávat citáty, vznikla zvláštní učení a očekávání, která se Svatým Písmem nesouhlasí. Slovo nás vede do země zaslíbení, výklady nás vedou do země nikoho! Při pohledu na přítomnost musíme přiznat, že problémy uprostřed zvěsti konečného času může vyřešit jedině sám Bůh. Všichni říkají: „Vyvolení nemohou být svedeni!“ – i když sami jsou svedeni a svádí jiné. Svedení nepřichází zvenku, vždycky přichází zevnitř a je úžasně podobné originálu. Stále znovu jsou přednášena obzvláštní učení jako zjevení, která nelze v psaném Slově najít. Je to smutné, ale pravda, že se mezi věřícími konečného času opakuje, co se dělo již předtím v denominacích: Odkazují na „svého proroka“, „prorokyni“ anebo na zakladatele. Jejich vyznání zní: „Věříme Bibli a tomu, co řekl náš prorok!“

Říkám ještě jednou ve jménu Pána Ježíše Krista: pravdivý postoj je, když respektujeme Boží Slovo a jedině to uplatňujeme. Každá denominace má jedno určité biblické místo, které je pro ni obzvlášť důležité, špatně mu rozumí, špatně ho vykládají a na tom je založen kostel a denominace. Tak se to stalo uvnitř zvěsti se Zjevením 10. Každé zvrácené učení uvnitř zvěsti této hodiny má svůj původ v tom nebo v onom způsobu, protože 10. kapitola v knize Zjevení je špatně porozuměna, špatně vykládána, vzata ze souvislosti a zvráceně zařazena.

Bratr Branham základní učení Písma nově postavil na svícen. Jsou v plném souladu s celým Božím Slovem. My nevěříme slepě, nýbrž bádáme v Písmu, jestli tomu tak je (Sk 17:11). Bratra Branhama zařazujeme do Mal. 4:5-6 jako zaslíbeného proroka. On byl zvěstovatelem posledního časového období. Amen.

Je mou touhou sloužit Pánu tak, aby všichni, kteří náleží k Církvi – Nevěstě Ježíše Krista, dospěli k jednotě víry. Po odchodu bratra Branhama domů uplynulo čtyřicet let a nyní počítáme s obratem – s nejmocnějším Božím působením, jaké kdy na zemi bylo.

Job nám byl v Písmu dán svou statečnou vytrvalostí za příklad dvojnásobným navrácením. Satan všecko kolem něho zničil. Dokonce jeho žena se od něho odvrátila a řekla: „Ještě stále se držíš své bezúhonnosti? Zřekni se Boha a zemři!“ Jeho nejbližší přátelé ho kárali a nevěřili mu. Pak ale nastala chvíle, kdy s Jobem mluvil sám Bůh a celá situace se změnila. On se modlil za své přátele, a vše mu bylo dvojnásobně navráceno (Job 42:10-17). Tuto událost máme na paměti ve spojitosti s časným a pozdním deštěm a posledním Božím působením před příchodem Ježíše Krista jako zaslíbení pro nás. V okamžiku bylo zapomenuto všecko, co paní Jobová a přátelé řekli. Tak to bude i nyní: „Buďte tedy trpěliví, bratři, až do příchodu Pána… Slyšeli jste o vytrvalosti Jobově…“ (Jk 5:7-11).

Druhým příkladem je Josef, kterého bratři hodili do jámy a kvůli jedné ženě nevinně trpěl ve vězení. Ale to byly hluboké cesty, kterými musel projít, než mohl v době hladu svým bratrům rozdat pokrm. Nic jim nevyčítal, naopak řekl: „Přistupte ke mně. Když přistoupili, řekl jim: ‚Já jsem váš bratr Josef, kterého jste prodali do Egypta. Avšak netrapte se teď a nevyčítejte si, že jste mne sem prodali, neboť mne Bůh poslal před vámi, aby zajistil vaše potomstvo na zemi…A tak jste mě sem neposlali vy, ale Bůh…‘“ (1M 45).

Kdyby nebylo Joba, nevěděli bychom o dvojnásobném navrácení. Kdyby nebylo Josefa, neměli bychom příklad o rozdávání pokrmu v době hladu. Kdyby nebylo Jana Křtitele, nemohla by být připravena cesta Pánu. Kdybychom neměli Pavla, pohanské národy by neslyšely evangelium. Kdyby nebylo Williama Branhama, neměli bychom zvěst konečného času. A mnozí říkají: Kdyby bratr Frank neobdržel přímé pověření od Pána, svět by se o zvěsti nic nedozvěděl. Zde se nejedná o služby v lokálním sboru, zde se jedná o služby, které jsou v přímém spojení s uskutečněním Božích spásných dějin.

Napsal jsem toto vysvětlení k průvodnímu slovu podle svého nejlepšího vědomí a svědomí. Bylo by dobré, kdyby se všichni, opravdu všichni, vyprostili z ďáblovy smyčky, a nebyli mu déle ve výkladech po vůli. Tak jistě, že je Duch Svatý Duchem pravdy a vede nás do vší pravdy (Jn 16:13), tak jistě jsou ve všech bludných učeních pocházejících od démonů (1Tm 4) v činnosti duchové vedoucí do bludu. Jeden spásný rok – rok milosti pro všechny začal a všem je zvěstována Boží svoboda (Lk 4:17-21). Každý se může vrátit k Pánu a Jeho Slovu, aby po splnění Boží vůle dosáhl zaslíbené odměny a vrátil se k původnímu majetku (Žd 10:35-38).

S Boží pomocí na sebe beru svůj kříž – ale ne tíhu špatných porozumění, dokud neobdržím korunu života. Ponesu potupu Krista, potupu bratra Branhama a obzvlášť svou vlastní potupu, dokud nevejdu do slávy. Vzhledem k životním okolnostem se mi jako většině služebníků Božích na zemi nedařilo vést neomylný život, aby o to více pro mne bylo a je, jako u všech Božích služebníků, velikou žádostí, sloužit lidu Božímu bezchybným zvěstováním rady Boží. To nechť Bůh při mně zachová až do mého posledního dechu! Tak jako můj Pán a Spasitel mohl o sobě říci: „K tomu jsem se narodil a proto jsem přišel na svět, abych vydal o pravdě svědectví; každý, kdo je z pravdy, slyší na můj hlas“ (Jn 18:37), mohu i já říci: Jsem zplozen skrze stejné Slovo a skrze stejného Ducha a znovuzrozený k živé naději, abych pro tutéž pravdu vydával svědectví. Stále ještě platí, že žádná lež nemá původ v pravdě (1J 2:21) a: „Kdo zná Boha, ten nás slyší“ (1J 4:6), a: „Kdo je z Boha, slyší slova Boží…“ (Jn 8:47). Na počátku bylo Slovo – totéž Slovo je nyní na konci. Každý výklad a změna je otrávený klam ďábla, který se představuje jako anděl světla.

Co si Bůh předsevzal, to se s Církví – Nevěstou stane v celém světě: Ona se s Ženichem potká jako připravená Nevěsta, až On přijde. Já si před Bohem činím nárok na všechny duše, které před ustanovením světa byly určeny k Církvi – Nevěstě, aby vyšly ze všeho zmatku ven, vyrovnaly se podle Slova a dospěly do jednoty víry. Nikdo nemá právo je ještě nadále věznit v různých táborech, zotročovat, aby věřily jejich výkladům, nýbrž mají od této chvíle být svobodné, věřit jen tomu, co říká Písmo. Amen!

„A Duch i nevěsta praví: ‚Přijď!‘ A kdokoli to slyší, ať řekne: ‚Přijď!‘ Kdo žízní, ať přistoupí; kdo touží, ať zadarmo nabere vody života.“

„Ten, od něhož je to svědectví, praví: ‚Ano, přijdu brzo.‘ Amen, přijď, Pane Ježíši! Milost Pána Ježíše se všemi. (Zj 22:17-21)